433 
frihet eller strafflindring — allt efter olika omstän¬ 
digheter och förhållanden, — dels för barn intill fyllda 
15 år, dels emellan 15 och 18 år, samt i Norge derjemte 
strafflindring äfven uttryckligen för döfstumma*) (då på 
dem icke kan tillämpas kap. 7, § 4, om straff-frihet); 
dock kunna i Danmark, under vissa omständigheter, „For¬ 
bedrings- eller Sikkerhedsmidler 11 (§ 35) användas lör barn 
under 10 år. I Sverige, der straff-frihets-tiden enligt 
1734 års lag var inskränkt till fyllda 7 år, är densamma 
genom 1864 års strafflag (kap. 5, § 1) nu utsträkt till 
fyllda 15 år (utom vid serdeles grofva brott, då för barn 
mellan 14 och 15 år, hvilket pröfvas „hafva egt nog ur- 
skilning att gerningens brottslighet inse,“ endast straflf- 
1 in di ing är medgifven; kap. 5, § 2), — dock att dom¬ 
stolen eger förordna att barnet skall i hemmet agas eller 
i allmän uppfostringsanstalt insättas, — och strafflindring 
under vissa förhållanden medgifven intill fyllda 18 år. 
Dessa lagstadganden utvisa altså att, — med förbi¬ 
gående af den straff-frihet och strafflindring, som är be¬ 
roende af barndomsålder och döfstumhet, — straff-frihet 
på grund af sinnesbeskaffenhet eger rum uti alla tre de 
skandinaviska rikena, då gerningsmannen vid gerningens 
begående antingen varit galen, afvita, sinnessvag, van¬ 
sinnig eller beröfvad förståndets bruk genom sjukdom 
eller ålderdomssvaghet och altså icke egt fri vilja och 
förmåga att inse gerningens straffbarhet, eller ock till¬ 
fälligtvis utan egen skuld råkat i medvetslöst tillstånd eller 
sådan sinnesförvirring, att han ej till sig viste. 
*) I Danmark och Sverige linnes icke några s erskild a 
föreskrifter angående straff-frihet eller strafflindring för 
döfstumma, utan inbegripas de under de allmänna lag- 
stadgarne. 
28 
