566 
andet østligere Faldbaand. Deres Udstrækning i Strøg 
kan her ikke ansættes til mere end 150 Favne, og det 
er ikke usandsynligt, som ogsaa af Hiortdahl i forannævnte 
Afhandling er antydet, at de følvførende Gange ved Kongs¬ 
berg, i Regelen ialfald, ikke sætte langt udenfor Fald- 
baand-Zonerne ; selv indenfor disse Zoner — her kan den 
ansættes til 100 a 120 Favne i Bredde, andre Steder kan 
den ogsaa være endnu bredere — vil det ofte være umu¬ 
ligt med Bestemthed at paavise, at Gange, som efter 
deres Beliggenhed skulde høre sammen, ogsaa virkelig 
tilhøre en sammenhængende Gangspalte. 
Skiferspathgangenes Spalter ere af mere sammenhæn¬ 
gende og konstant Mægtighed, der i det Hele ogsaa er 
større end ved de sølvførende Gange; de splittes vistnok 
ad i Forgreninger ligesom disse, men have ikke de mange 
Sidespring ind i Sidestenen, som der fortabe sig i Nær¬ 
heden af Gangene. Som yngre Spalter har de naturligen 
fundet sin Yei for en stor Deel langs med de forhaan- 
denværende ældre Gange, som de da følge paa den ene 
eller anden Side eller sætte midt igjennem med Halvdelen 
af den ældre Gang paa hver Side, naar denne har større 
Mægtighed, som undertiden Munkeskjærpets Gang. Men 
ligesom det ved de ældre Gange under Bergbrydningen 
oftere viser sig, at Sammenhængen i Sidestenens egen 
Masse er lettere at afbryde end mellem Sidestenen og 
Gangen, saaledes har ogsaa den yngre Spalte delviis 
taget sin egen Vei til en af Siderne; enkelte af dem 
springe over fra den ene til den anden af de ældre Gang- 
grene, og paa den Maade, eller ogsaa uden at de egentlig 
kunne paavises at være saadanne Forbindelsesgange, have 
flere Skiferspathgange et meget ringere Fald, af 45° og 
derunder, end de ældre sølvførende Gange, om hvilke det 
