589 
til Kjendskab til Skriftegn i Broncealderen. Det maa da 
vel indrømmes, at Jernkulturen er kommen hertil fuldt 
færdig og paa det høieste Punkt af sin Udvikling, vi hidtil 
kjende, og rimeligvis ved Indvandring af en fremmed go¬ 
tisk Folkestamme. Der er al Grund til at antage, at 
denne er kommen fra Syd eller Sydost, og at det har 
været Goter eller dog en gotisk Stamme. Der er ingen 
Anledning til at betegne Stammen som „germanisk,“ til¬ 
med da den stærke Misbrug, der af vore sydlige Naboer 
er dreven med Ordet i den nationale Fanatismes Tjene¬ 
ste, maa gjøre forsigtig med Brugen af dette Ord til Be¬ 
tegnelse af den Moderstamme, fra hvilken Nordboere og 
Tydskere ere fremskudte. Man tør vel vente, at Afgjø- 
relsen at Nationalitets-Spørgsmaalet vil fremgaae med 
Sikkerhed af de Forskninger af Indskrifterne, som Flere 
nu ere beskjæftigede med, hurtigere end ad andre Kjends- 
gjerningers Vei, thi saalænge det østlige og sydøstlige 
Europa er saa lidet undersøgt i arkæologisk Henseende, 
som Tilfældet er nu, kunne vi ikke vente nogen Hjælp 
fra den Kant. Geografiske Grunde tale, som Professor 
Daa yderligere har udviklet i Lørdagsforedraget, stærkt 
for, at Norge er bleven bebygget sydfra, og dermed stem¬ 
mer det ogsaa ganske rigtigt, at de ældste blandt Nor¬ 
gøs Jernalders Fund i det Hele taget synes at være 
noget yngere end vore ældste Fund. fra denne Periode. 
Af vigtige Holdepunkter i Jernalderens Udviklings¬ 
gang fra omtrent tredie Aarhundrede til ved Aar 1030, 
da Kristendommen er herskende i Danmark, fræmhæve 
vi følgende: 
— de sønderjydske Mosefund fra Thorsbjerg og Nydam, 
nedlagte mellem 200 og 250. 
