632 
Disse Sletter med en tilsyneladende horizontal, i Vir¬ 
keligheden lidet heldende Flade oventil og sædvanligt ud¬ 
adtil endende mod Dalens Munding med en stærk Skraa- 
ning (hvis Vinkel mod den vandrette Flade gjerne er om¬ 
kring 30°) er det, vi kan kalde Terrasser. 
Det ligger nær at anse Aarsagen til Terrassen i Dal¬ 
hundens Fyldning for at være en engang ligesaa høit 
som Terrassen staaende Vandflade. Den største af alle 
Vandflader er Havet. Hvis man vilde tænke paa Hav¬ 
fladen som Aarsag til alle Terrasser i Dalbunden, ligefra 
den øverste til den nederste, saa maatte man ogsaa kunne 
paavise marine Levninger liggende hist og her snart i 
Banker og snart enkeltvis under alle Terrasser, ligefra 
den høiest liggende langt oppe i Dalen til den laveste i 
den nuværende Havkant, og tillige en vis Ensformighed 
i Dalfyldningens Natur, saasom det samme Dække, Havet, 
skulde staaet over den hele Dal. Men Havs-Levninger 
er kun paavist i de lavere Høider under 5—600 Fod. og 
Dalbundens Natur bliver ogsaa mangesteds omkring den 
samme Høide synligt en anden, hvilket ligger temmelig 
tydeligt tilskue af det geologiske Kart. 
Her altsaa, ved denne Høide 500 til 600 Fod maa 
være det høieste gamle Havs-Trin eller Mærket efter Ha¬ 
vets her engang staaende Flade. Finde vi andre Trin 
nedenfor, da er det givet, at disse kan være Mærke efter 
den efterhaanden lavere Havstand, „eftersom Landjorden 
steg,“ pleie vi at sige. Finde vi derimod atter andre 
Trin ogsaa ovenfor, da gjælder det at paavise særskilt 
Aarsag for hver af disse. Virkeligt skal det heller ikke 
falde nogen Vandrer vanskeligt at adskille mange af disse 
Slags Trin i „Stenriget og Fjeldlæren" Christiania 1865 
Pag. 228 — 229. 
\ 
