637 
man har seet Isbjergene bære Blokke paa sin Ryg, har 
Sir Charles Lyell for længesiden fremsat den Forklaring, 
at Skurings-Mærkerne paa vore Fjelde skulde være ind- 
gravede, og at vore Vandre-Blokke skulde være omstrøede 
ved Hjælp af Isbjerge, idet at disse — raaaske drivende 
ned fra Polen med Havstrøm? — høvlede paa Klippe¬ 
grunden og flyttede dens Stene, alt eftersom Skandina¬ 
vien steg. 
Denne Theori vandt en Tid almindelig Tilslutning, 
den forlades nu mere og mere; men Tidsregningen pran¬ 
ger endnu med de overvættes store Tal. Hin Theori for¬ 
udsætter imidlertid, at Landet først sank ned 6000 Fod 
dybt under et koldt Hav og dernæst langsomt hævede 
sig igjen af samme Polar-Hav disse samme 6000 Fod. 
Det kan fordres, at, før man tillader sig en saa uhyre 
Forudsætning, maa man paavise Havets efterladte Spor 
for en fordums Stand over saa store Høider. Disse Spor 
har man ikke kunnet paavise i virkelige umiskjendelige 
Havs-Levninger. Alt hvad man skulde kunne pege paa 
for de store Høiders Vedkommende indskrænker sig til 
visse Sand- og Gruslag oplagt i Flader (De engelske Geo¬ 
logers „stratified drift“) i nogle af vore Dales Fyldninger 
— altsaa til nogle af vore Terrasser. 
Altsaa ogsaa i denne Betragtning komme vi tilbage 
til Terrasserne. Men man har videre forbundet Skandi¬ 
naviens Stigning, ved Hjælp af hin Theori om Isbjergene, 
med Istiden til en Tidsregning. • 
Jeg har allerede for flere Aar siden, støttende mig 
til en Betragtning af Skurings-Mærkerne og Vandre-Blok- 
kene, samt til Iagttagelser af de gamle Moræner og ved 
Siden deraf Hav-Lerets og Indlands - Lerets Udbredelse 
paa Slettelandet og i Dalbundene søgt at godtgjøre (idet 
