641 
men som er det svageste og mindst støttede i hele Be¬ 
regningen. Det er den Forudsætning, at Stigningen har 
været jevn. Alle Norges Dale og Kyster ved Dalmundin¬ 
gerne ligge fulde med Vidnesbyrd om, at Bevægelsen ikke 
har været jevn, og disse Vidnesbyrd er netop Vasdrage- 
nes Trin *). 
*) For dem, der helst ønske at henføre enhver ny Iagtta¬ 
gelses-Række til gamle forlængst kjendte Sandheder, skal 
jeg ikke undlade at henvise til Prof. Keilliaus Afhand¬ 
ling om „Landjordens Stigning,“ Nyt Magazin f. Natur- 
vidensk. Bd. I. Pag. 253. Forf. udsiger der, at de 
gamle, i forskjellig Høide liggende Kystlinier vidne om, 
at Forandringerne i Niveauet have foregaaet i et sær¬ 
deles langt Tidsrum og afvexlet med ganske rolige 
Epoker. 
Ogsaa Bravais (Comptes rendues X. 691 og XV. 
817), som støtter sig til denne fortræffelige Afhandling 
om Landjordens Stigning, udtaler som et Resultat af sine 
bekjendte Maalinger af de gamle Kystlinier i Finmarken, 
at Norge maaske har steget „comme par saccades", 
hvorhos han søger at vise, at den opgaaende Bevægelse 
har været bølgeformig og ledsaget af Bristninger. 
Keilhau slutter af „Nutidens Accumulationer, som 
tage langsomt til,“ og deraf, „at der aldeles ingen Grund 
er til at antage, at Accumulationerne skulde have fore¬ 
gaaet hurtigere i tidligere Tider," at en saare betyde¬ 
lig Tid maa have medgaaet. Keilliau var som bekjendt 
en Modstander af Gletscher-Theorien. Men det er nu 
godtgjort, at Landet var dækket med Indlands-Is. Denne 
Is har engang afsmeltet, og det er endnu ikke bevist, 
at Afsmeltningen foregik i uhyre Tidsrum. Tvertom staar 
det ikke til at nægte, at en eneste Flom under Afsmelt¬ 
ningen maatte kunne udrette Arbeide for mange stille 
Tider. Der er altsaa virkelig Grund forhaanden til at 
formode, at Accumulationerne have foregaaet hurtigere 
i tidligere Tider. 
41 
