.648 
eller de, der følge af de fordums Havstande, altsaa de 
marine Terrasser i deres Almindelighed ved en Tegning 
som forestiller et Stykke af en Hoveddal, med Fjeldsiden 
bag. Yderst ude tilvenstre ligger Øren med Havstokken, 
tilhøire derimod det øverste af de gamle Havstandes Trin 
eller som vi have kaldt det: den marine Grændse. Imel¬ 
lem disse 2 Grændser sees flere Terrasser eller Trin. 
Etsteds er Fjeldrækken brudt, her udmunder nemlig en 
Sidedal i Hoveddalen, og her findes atter en høi Terrasse, 
som er en Følge af det gjennem Sidedalen nedførte Mate¬ 
riale, medens en af de høiere Havstande stod paa. Den 
skraa Linie fra Havstokken til den marine Grændse be¬ 
tyder Elveleiet, som overalt arbeider til et Skraaplan. 
For at faa Rum er Terrasserne tegnede tæt paa hver¬ 
andre, og for Tydeligheds Skyld er deres Høide tegnet 
altfor stor i Forhold til Længden. Overfladen af en Ter¬ 
rasse er derhos i Virkeligheden ikke fuldkommen vandret, 
saaledes som den synes i Tegningen, men den danner 
en svag Skraaning indenfra udad, saaledes som ogsaa 
den sidste af alle Terrasser (Havstokken) gaar med sin 
Flade ud i en Langgrund, før den styrter i Maalbakken 
yderst ude. Dengang Elven førte sit Materiale ned til 
Hav-Niveauet 1, maatte dette Materiale slæbes længer 
og længer ned til et svagt heldende Skraaplan (Terrassens 
øverste Flade). Hvis Elven arbeidede i lang Tid og med 
meget Materiale under en enten hvilende eller meget 
langsomt sig forandrende Havstand, vilde et langt Skraa¬ 
plan her dannes. Fladen kunde ifølge sin Dannelse ikke 
lægges fuldkommen horizontal. Terrassernes øvre Flader 
(som egentlig ere Skraaplaner) angive derfor ikke over¬ 
alt ligetil den gamle Vandflades Niveau; den egentlige 
Maximums-Grændse angives ved Terrassernes øverste Kant. 
