57 
Detta sistnämnda är visserligen sannt till en del, emedan tallen i norra 
delen af Tomeä Lappmark finnes långt ofvan granens öfre gräns; men 
huruvida den beherrskar växtligheten lika långt upp, som den finnes, 
blir en annan fråga. Den gräns, som han bestämt för granskogens upp¬ 
hörande i södra delen af Tomeå Lappmark, Yittangi, har deremot be¬ 
funnits vara oriktig, en omständighet, som förklaras deraf, att han sjelf 
icke har undersökt denna trakt Prof. Zetterstedt iakttog under sin resa 
uppför Tomeå-elf 1821 de skogbildande trädens utbredning och fann, att 
granskogame upphöra först vid Wakkoforsame. Detta bestyrktes äfven 
af Mag. Fristedt, som 1852 reste samma väg. Går granen långt upp 
efter Torneå-elf, så inträffar vid Muouio-elf det anmärkningsvärda för¬ 
hållandet, att den knappast kommer inom Lappmarkens gräns. Endast 
enstaka trän förekomma här och der upp till Palojoensuu, hvarest tallen 
också upphör att vara det träd, som beherrskar växtligheten. Visser¬ 
ligen förekomma ännu smärre tallskogar h. o. d. ända upp till Lunnai- 
nen, men de tallar, hvaraf dessa skogar bestå, äro så olika dem, som 
växa i den egentliga barrskogsregionen, att de, långt ifrån att beherr- 
ska växtligheten, synas färdiga att duka under för det hårda klimatet, 
så nedtryckta, knotiga och förvuxna äro de, under det att friskt grön¬ 
skande och täta björklundar finnas allestädes. Knappast finnas väl också 
några växter, som hafva medelpunkten för sin utbredning, och ännu min¬ 
dre några, som uteslutande förekomma inom den s. k. regio subsylvatica, 
Ty af de växter, som Prof. Wahlenberg i Flora Lapp. p. XXXIII om¬ 
nämner, kunna väl Carex glohularis och Ranunculus lapponicus heldre 
räknas till barrskogsregionen i allmänhet, Pedicularis lapponka, Viola 
biflora, ThaUctrum alpinum, Salix lanata och Tmsilago frigida till 
björkregionen och Qällregionen. Emedan sålunda den s. k. regio subsyl¬ 
vatica, sådan den förefinnes inom alla Svenska Lappmarker tillsammans- 
tagna, har obetydlig utsträckning i förhållande till de regioner, som på 
båda sidor omgifva den, när vidare dess höjd öfver hafvet icke på 
långt när skiljer sig så mycket från dessas, som t. ex. björkregionens 
från fjällregionens, och slutligen emedan den växt, som isynnerhet skulle 
utmärka den, nämligen tallen, hvarken uppträder i stora skogar, hvilka 
medföra en för dem egendomlig växtlighet, ej heller finnes här så fullkom¬ 
ligt utbildad, som i de blandade banskogarne, så synes icke finnas nå¬ 
got giltigt skäl att uppställa tallregionen i jemnbredd med barrskogs¬ 
regionen, björkregionen, Qällregionen och snöregionen. 
®) Härvid må dock anmärkas, att denna region är den mindst full¬ 
ständigt undersökta, och att en stor efterskörd således torde vara att 
påräkna. 
^ Vid Karesuando prostgård. 
®) »Kåbdåvankan Hartm.; »vid Tomeå-träsk» Liljebl. 
®) Vid Gunnarin-korva, ej långt från Karesuando. 
“*) Vid Karesuando kyrka och vid Kuraa-eno. 
") Mpskana; Kåbdåvanka Hartm. 
