den holdt fast, mens Nr. 30 bøiede sit hoved ned og derved fik den 
spændetanden trukket ud af stroppen. Saa var det igjen stille en 
stund, indtil David paany hjalp Nr. 30 med at faa stroppen helt 
ud af spænden; saa ble\ 7 grimen ganske stille skubbet af imod krybben, 
og den faldt ned i spiltauget. Derefter stod begge hestene ganske 
urørlige en lang stund. Endelig løftede Nr. 30 hovedet ganske sagte 
op og saa sig forsigtig om, og da den ikke opdagede noget mistæn- 
keligt, listede døn sig ganske sagte baglænds ud af spiltauget og spad- 
serede ud i den aabne stalddør, hvor den standse.de for at se sig om 
og trække frisk luft. 
Er ikke dette et vidnesbyrd om hestens forstand og omtanke? 
En blodshest, som jeg havde for nogle aar siden, saa jeg engang 
gaa hen og trække skaaden fra stalddøren, for at den hurtigt kunde 
komme ud. 
En anden i sin tid meget bekjendt hest, som jeg havde nogle 
aar tidligere, var det mest stivsindede dyr, jeg har truffet paa. Den 
var vanskelig at dressere og tog aldrig tugt af nogen anden end mig. 
Den blev tilslut den bedste ride- og reisehest, som jeg har havt, og 
min hustru kjørte den med den største tryghed. Engang i sin ung¬ 
dom skulde den behandles for mug og pensles med lapis. Men jeg 
kunde ikke faa den til at staa rolig, saalænge nogen holdt den. Jeg 
tog da hesten ganske alene for mig ude paa græsbakken uden grime 
'•eller b.idsel, befalede den at staa stille og lagde mig trøstig ned ved 
dens bagben for at pensle den. Hesten rørte sig ikke, saalænge jeg 
behandlede den. 
Eor ogsaa at meddele lidt om andre dyr end heste, saa har jeg 
engang kjendt en hund, som jevnlig hentede en kat for at spadsere 
en tur sammen med den. Min hustru var datter af den afdøde brugs- 
eier B. J. i Mosvigen. Vi var alle glade i hunde og katte og havde 
dem stadig inde i dagligstuen. Eør vi var gifte, havde min hustru 
faaet en katunge til foræring. Mens den voksede op, legede den ofte 
med min svigerfars jagthunde. Efter vort giftermaal boede vi et par 
aar i et lidet hus nogle hundrede meter fra min svigerfars. Den ene 
af jagthundene, som hed „Lad gaa u kom ofte i denne tid hjem til os 
for at besøge sin veninde, katten, som hed Tiger, og vi lagde ofte 
merke til, at den kom for at faa Tiger med sig paa en spadsertury 
de gik altid side om side ned til landhandleriet ved Vinjesjøen. 
En pointer tispe, som jeg eiede, var et ualmindelig intelligent 
