56 
og velopdragent dyr. Engang havde den faaet hvalpe og laa med 
dem i fjøset. En nat havde fjøsmanden glemt at lukke en luge i 
gulvet, hvor igjennem gjødselen blev skuflet ned i kjælderen, og en 
af hvalperne, som var krabbet ud paa gulvet, faldt nedi. Ejøset var 
meget stort, og der laa bestandig en fjøskarl der om natten. Da 
tispen forstod, at den ikke selv kunde faa hvalpen op igjen, gik den 
hen og vækkede fjøskarlen og gav ham at forstaa, at den vilde have 
ham med sig. Han stod da op og fulgte hunden; gjennem lugen fik 
han høre at hvalpen var i kjælderen og gik en anden vei ned og fik 
hentet den op. 
Den samme hund var meget glad i at kjøre, især i slæde. Men 
min hustrus rottehund var ogsaa glad i at kjøre i slæde. Men de 
kunde ikke forliges i dompen paa bredslædefælden paa en gang. En 
dag blev rottehunden, „Pepita u , kjed af at springe ved siden, mens 
„Kvik u laa opi slæden ovenpaa fælden. „Pepita“ sprang da hen og 
nappede „Kvik“ gjentagende gange i halen; tilsidst blev „Kvik a kjed 
af disse smaa halebid, og i fuldt raseri styrtede den ud af slæden, — 
og straks hoppede „Pepita u opi og lagde sig tilro med en særdeles 
tilfreds mine. 
Tilslut vil jeg bare omtale, at min husvert har en elghund og 
en skovkat, der er uadskillelige venner, som leger sammen og spad- 
serer sammen baade sent og tidligt. Kommer en anden hund og vil 
angribe skovkatten, forsvarer elghunden den med raseri. 
M. Bugge. 
Orangutangens rede. 
Som kanske de fleste af læserne ved, bygger orangutangen reder, 
hvofc. den tilbringer natten. Et saadant rede (fig. iV) hjembragte 
professor Sel enka fra Borneo til Berlin, i hvis naturhistoriske 
museum det nu er udstillet. Bedet var anbragt i et 18.5 meter hø it 
og 0.8 meter tykt træ mellem stammen og to a~ grenene 10—11 
meter over jorden. Det er 1.85 m. langt, 0.80—0. "5 m. bredt og 
0.18 m. dybt og er bygget af 25 sammenbøiede og i liinanden flet- 
tede grene, det er saaledes saa stort, at en fuldvoksen orangutang 
