60 
Kugning i egentlig forstand er her vel neppe tale om, blækspruten 
passer vel snarere kim paa sine eg, at de ikke skal blive opspiste af 
andre dyr eller begravede af slam og sand og saaledes ødelagte. 
Idetmindste minder dette forhold meget om den maade, hvorpaa kut- 
lingerne behandler sine eg, der ligeledes lægges i tomme muslingeskal. 
Orangutangen. Professor Milne-Edwards fremlagde den 
16de juli 1894 i pariserakademiet et arbeide, der viser, hvor unøiagtig 
vor kundskab om denne meget hyppig omtalte og ofte iagttagne 
menneskelignende abe er. Granden hertil er den, at der til Europa 
næsten altid kun kommer unge d} T r, og at deres liv der blot varer 
nogle faa maaneder i fangenskab. Den gamle orangutang, hos hvem 
alle kjendetegn er komne til fuld udvikling, har man hidtil saagodtsom 
ikke kjendt, thi de jægere, som nedlægger dem, nøier sig med at 
medtage skelettet og huden. Da derfor en gammel orangutang i løbet 
af sidsfe aar fremvistes i mange europæiske hovedstæder, blev man 
meget forbauset over at finde et væsen, hvis udseende ikke lignede 
noget af de billeder, man hidtil havde været vant til at se. Den er 
nu sammen med et yngre dyr nøie undersøgt i akklimationshaven i 
Paris. Den var det største dyr, der hidtil nogensinde er bleven maalt. 
Høiden var 1.4 meter og vegten 73.5 kg. Hoved, bagdel og 
arme var af kjæmpemæssige dimensjoner, mens ben og underkrop 
gjerne kunde have tilhørt en dverg. Det besynderligste var dog nogle 
bakkenbartlignende, halvmaaneformede udvekster af kjød fra begge 
kinder, der mangler aldeles hos unge individer og kun findes paa de 
voksne hidtil ukjendte dyr, som herved faar et ganske andet fysiog¬ 
nomi. De kan ved tryk bevæges frem og tilbage og tjener under 
søvnen som hovedpude. Undersøgelsen af strubesækken*) viste, at 
dette organ ligesom hos alle anthropoide aber er dobbelt. Den ene 
er sterkest udviklet og hviler paa den anden. Volumet af den største 
strubesæk er temmelig stort og udgjør hos ældre dyr mere end 9 liter; 
de kan pustes op i denne tilstand, tjene som en pude til at sove paa. 
Deres fornemste funktion er dog sandsynligvis den at tjene som blæse- 
bælg, naar aberhé udstøder sine vidt og bredt hørbare brøl. Hjernen 
veiede 400 gr., en meget liden vegt i sammenligning med menneskets 
hjerne, der gjennemsnitlig veier 1 350 gr. Hænderne var af enorm 
længde, tommelen derimod meget kort, men kunde dog stilles mod de 
øvrige fingre. Musklerne i fingrene var saa korte, at disse i naturlig 
tilstand havde en krum stilling, og heraf kommer det, at disse dyr 
forbliver hængende i træernes grene, selv naar de er truffet af flere 
kugler. I sin almindelighed drager Milne-Edwards den slutning, 
at mennesket staar længer fra orangutangen end fra chimpansen og 
gorillaen. 
9 Hos orangutangen, chimpansen og gorillaen findes under huden enorme 
oppustelige luftsække, som udgaar fra strubehovedet og strækker sig ned paa 
hals og bryst. 
