En ny katterace, der er afpasset til at taale stor kulde er op- 
staaet i Amerika. Dens tilblivelseshistorie er noksaa eiendommelig, 
idet den er et kunstprodukt frembragt af vor tids fremskridt i retning 
af næringsmidlernes konservering. I amerikanske byer er konservering 
af fødemidler ved kulde meget udbredt, og der findes paa mange steder 
Cold stor age tvare houses, hvor kjød, vildt, Ijerkræ og især fisk mod- 
tages til opbevaring. Disse pakhuse bestaar af kjældere med meget 
tykke mure, i hvilke temperaturen, ved hjælp af rørledninger, i hvilke 
der cirkulerer en sterkt afkjølet vædske, holdes paa 4—5° under 0. 
Vædsken passerer foruden rørledningen i magasinrummet et udenfor 
dette anbragt fryseapparat, hvor den stadig paany af kjøles. I magasin- 
rummene er fødemidlerne dels, ophængte, dels ligger de paa hylder og 
den lave temperatur bevirker, at de bevares særdeles godt mod f o r- 
raadnplse. Derimod formaaede kulden ikke i længden at holde 
firbenet utøi borte. I begyndelsen var man fri for baade mus og 
rotter; efter nogle maaneders forløb begyndte imidlertid rotterne at 
blive generende, og det viste sig da, at de plagsomme dyr ikke var 
almindelige rotter, men en særskilt, for øiemedet opstaaet race, der 
skilte sig fra den sædvanlige ved en langt tykkere pels. Selv deres 
hale var haarklædt. For nu at blive kvit disse rotter bragtes. katte 
ind i koldrummene, men de døde den ene gang efter den anden, idet 
de ikke taalte kulden. Først efter adskillige forsøg fandt man tilfel¬ 
digvis én, som formaaede åt holde' ud, en hunkat med meget tyk pels. 
Den blev i live, og en god dag fik den killinger, som blev omhyggelig 
opdrættede uden at bringes ud af kjælderen. De voksede til og fik 
atter unger, og saaledes er der opstaaet en race af katte, som taaler 
kulden i disse magasiner, og som udmerker sig ved en usædvanlig frodig 
haarvekst, en kort hale og sterkt udviklede øienbryn og veirhaar. 
Denne sidste eiendommelighed antager man skriver sig fra det stadige 
mørke, hvori de lever, og i hvilket øinene ikke er af saa megen betyd¬ 
ning, som den i veirhaarene koncentrerede følesans. 
Den hele beretning lar vi foreløbig staa for vor amerikanske kol¬ 
lega „Natural sciences u regning, men vi bemerker dog, at urimelig 
er sagen ingenlunde. 
Mellemledet mellem abe og menneske (the missing link). 
Eugen Dubois, hollandsk militærlæge i Batavia, har i en kvaternær 
dannelse paa Sumatra fundet et kranie af menneskeaben eller abe- 
mennesket, hvad man nu vil kalde det, og i tyve meters afstand et 
laarben og en tand. Kraniet staar midt imellem de anthropoide 
eller menneskelignende abers og en australnegers; det viser i udpræget 
grad Neanderthalkrapiets karakterer med dets voluminøse øienbryn. 
Skallens diameter er 185 ctm. forfra bagtil og 130 ctm. fra side til 
anden. Kapaciteten eller . rumfanget, er 900—1000 kubikcentimeter, 
hvad der' betydeligt overskrider gorillaens, men er mindre end austrak 
negernes. Det. er i virkeligheden en mellemting mellem abe og 
menneske. Saa fidet rumfang af skallen findes blandt mennesker kun 
hos imbecile. Den fundne kindtand er enorm, det er den tredie øvre 
