67 
Sars begyndte med torskefiskeriet i Lofoten; han reiste didop i 
januar 1864 for at følge fiskeriets gang fra begyndelsen af og besøgte 
i vinterens løb de vigtigste vær. Ved siden af rent biologiske under- 
søgelser studeredes paa det omhyggeligste de fysiske forhold, hvor¬ 
under torsken lever, saasom bundens beskaffenhed, dybdeforhold, tem¬ 
peraturforhold og lignende. Aaret efter reiste han atter til Lofoten 
og havde da sin opmerksomhed særlig henvendt paa gydeprocessen og 
torskeyngelens udvikling. For at studere de første stadier i eggets 
•deling anvendtes kunstig befrugtning, idet rogn og melke blandedes 
sammen i et glas søvand. Efter 8 dages forløb kunde fosteranlægget 
i egget tydelig sees, og da 18 dage var gaaet, kom de spæde skrei- 
unger frem af sit skjul. 
Det lykkedes ogsaa at følge yngelens udvikling videre, og ved 
at sammenligne de kunstig udklækkede unger med dem, som optoges 
fra søen, kunde han danne sig en mening om, hvilke naturlige betin¬ 
gelser var heldigst for de forskjellige aldersstadier. 
Ved at se den masseødelæggelse af eg og yngel, som finder sted i den 
frie natur, dels gjennem stadigt virkende, dels tilfældige aarsager, var det 
naturligt, at Sars maatte slutte sig til den tanke, som allerede dengang 
var oppe, at komme naturen til hjelp ved kunstig fiskeformering. For en 
løs betragtning vil det unægtelig synes, at de menneskelige bestræ- 
belser i den retning overfor naturens massevirkning maatte bli at ligne 
med „en draabe i havet“, men er det sikkert konstateret, at fisken 
som kjønsmodent individ har det instinkt at vende tilbage til sin barn¬ 
doms tomter, blir det ikke’saa meningsløst endda. Og det er ialfald 
vist, at de mange udviklingshistoriske kjendsgjerninger, som Sars irette- 
lagde, har været et godt fundament for de senere aars praktiske foran¬ 
staltninger til sagens fremme. 
Undersøgelserne vedkommende torskefiskerierne i Lofoten fortsat- 
tes til 1870, da Sars blev stipendiat i zoologi, og de vigtigste resul¬ 
tater nedlagdes i indberetningerne til departementet for det indre. 
Ved at gjennemlæse disse faar man en klar forestilling om, at mange 
ting i torskens naturhistorie er trukket frem af gjætningens og uvist- 
hedens taage og ophøiet til naturvidenskabelig sandhed. 
I 1871 gjorde Sars en reise til Søndmøre og Romsdalen for at 
undersøge bankfiskeriet, som foregaar i det aabne hav 10—12 mile 
fra land. Havbroens yderste rand paa dette sted beuævnes Storeggen, 
og paa dennes stenige bund lever en rig invertebratfauna, som leverer 
