72 
hænde, at en almindelig arbeidsman d, som pusler nede ved grunden, 
kan finde en eller anden smaating at rette paa. 
Det er vel neppe nogen af vore nulevende videnskabsmænd, som 
er saa kjendt og af holdt over det hele land som professor Sars. Langs 
den ganske kyst ved fiskerne, at han har arbeidet i aarrækker for at 
kaste lys over dunkle ting i deres vanskelige bedrift, og de, som er 
komne i personlig berøring med ham, udtaler altid sin erkjendtlighed 
■over den ligefremme maade, hvorpaa han har besvaret deres spørgs- 
maal. Det er heller ikke vanskeligt hos dem at spore en understrøm 
af stille glæde over, at statsmyndighederne finder deres daglige gjer¬ 
ning saa meget værdt, at de sender ud en professor til undersøgelse. 
Alle de fiskere, jeg har talt med, og det er ret mange, har be- 
vidnet sin fulde tilfredshed med professor Sars og hans fiskeriunder- 
søgelser, men fra andre hold er der delvis reist kritik, idet man har 
indvendt, at de vundne resultater ikke har staaet i forhold til de be¬ 
vilgede midler. Gfrunden hertil tror jeg ligger i en feilagtig opfatning 
af, hvad videnskaben er. 
Den gamle linneiske sats: „lSIaturen gjør ingen spring u , kan med 
fuld ret anvendes paa den videnskab, hvis opgave det er, at tolke 
naturen. Selv en fremragende videnskabsmand er ingen heksemester, 
materialet er endeløst, og videnskabens historie har mere end et eksem¬ 
pel paa, hvorledes selv simple naturlove ligger skjulte i et væv af 
komplikationer, som først er løst ved flere forskeres ihærdige arbeide. 
Der eksisterer i grunden yderst faa videnskabelige lykketræf, og den 
enkelte mands arbeide paa et nyt felt, vil i regelen indskrænke sig 
til sporadiske fund, hvoraf ikke kan uddrages de generelle love. Det 
bør i denne forbindelse erindres, at dengang professor Sars begyndte 
sine fiskeriundersøgelser, forelaa der ingen systematisk bearbeidelse af 
denne gjenstand. Dolk, som tænker over tingen, vil indrømme, at op- 
gaven ikke var let. Til en begyndelse gjaldt det at bearbeide det 
empiriske raastof, som i dette tilfælde var fiskernes djuækjøbte erfa¬ 
ringer, at udskille fordommene og sammenbinde de detaljer, som bestod 
for den kritiske prøvelse til et hele, hvorpaa der kunde bygges videre 
med de midler, som den moderne naturforsker disponerer over. 
Fremskridtet er kanske ikke forløbet i stormgang, men derfor bør 
man ikke miste modet, og tillige være forsigtig med sin kritik; thi 
for naturforskeren gjælder i særegen grad Longfellows ord: „Learn 
to labour and to wait“. 
