43 
udgaa af kredsløbet, men da denne tilvekst, absolut talt, neppe nogen- 
sinde kan blive meget stor, vil den indflydelse, den øver, heller ikke 
blive det. Uden nogenlunde paalidelige beregninger staar man imid¬ 
lertid ogsaa her paa det nsikre. En kolossal plantevekst under gun¬ 
stigst mulige forhold, saaledes som ældre jordperioder har været 
vidne til, maa kunne binde umaadelige mængder vand. 
Hvad nu tilslut løsbergarternes absorption angaar, saa maa vi 
under betragtningen heraf tage hensyn til de geologiske kræfter, der 
er i uafladelig virksomhed, og som først L y e 11 rigtig har lært os at 
skatte. Ejeld opløses, smuldrer og forvitres, grus og slam føres af 
dagvandet stadig fra høiderne ned mod lavereliggende strøg, og under 
denne stadige virksomhed udføres arbeider, hvis størrelse neppe kan 
overvurderes. Mængden af løsbergarter oppe i dagen tiltar herunder 
uafladelig, og hvis der ikke i dybet foregaar en tilsvarende hærdning, 
en nydannelse af haardbergarter, vil derved absorptionen vokse. Kig- 
tignok frigjøres herved ogsaa vand, som laa mekanisk indleiret i de 
ældre bergarter, hvoraf gruset dannes, men mængden af dette vand 
vil dog antagelig være liden mod det, der bindes ved absorption og 
derved taber karakteren af dagvand. Hvis hele jordskorpen hoved- 
sagelig bestod af løsere jordlag, vilde temmelig sikkert det meste dag¬ 
vand være forsvundet og kun dybvandet være igjen. — Endvidere 
af kjøles jorden lidt efter lidt. Med af kjølingen følger der en sammen- 
trækning, og under denne danner der sig revner og sprækker i jord¬ 
skorpen. Mange kjendsgjerninger taler for, at der endog i meget 
dybe lag af jorden findes umaadelige vandmasser, som kun leiligheds- 
vis kommer i forbindelse med jordoverfladen, og som saaledes ikke i 
almindelighed kan karakteriseres som dagvand. Det er ogsaa sand- 
synligt, at mængden af dette vand ved en fortsat af kjøling og ved 
en fortsat gjennemsivning og absorption stadig øges. Er dette virke¬ 
lig tilfældet, vil dagvandet derved, om end ganske langsomt, aftage i 
mængde. 
Kan altsaa havene minke? 
Hvis disse simple overveielser holder stik, synes dette ikke usand- 
synligt. Yed rigtig sterke og gjennemgaaende temperaturændringer 
af lang varighed tør det ansees temmelig sikkert, at noget • saadant 
kan ffnde sted, og det er ikke urimeligt, at der ogsaa under nutidens 
forhold, ved mekaniske virkninger, sker en stadig om end langsom for¬ 
ringelse af dagvandets mængde. 
