41 
jordperioders høiere temperatur har øvet indflydelse i lignende retning. 
Luftens evne til at opløse vanddamp stiger med temperaturen og i 
raskere mon end denne. Noget lignende er ogsaa tilfældet med for¬ 
dampningen. Jo høiere lufttemperaturen er og jo ligeligere fordelt 
over jordens overflade, des mere vand vil luften kunne indeholde uden 
ved given leilighed atter at udfælde det som nedbør, — des større 
vil altsaa luftens konstante fugtighed være i absolut maal. Men jo 
større denne konstante fugtighed er, des mere af dagvandet vil ogsaa 
i dampform være sat udenfor kredsløbet. Det er umaadelige vand- 
mængder, der i dette tilfælde er tale om. Ved 20 C.° indeholder 
hver kubikmeter mættet luft — d. v. s. luft med saa stort damp- 
indhold, som den ved denne temperatur overhovedet kan have — 
13.5 gram vand; ved 30 C.° under samme forhold 30.1 gram. 
Alt dette vand er selvfølgelig ikke konstant fugtighed. En del af det 
vil ved synkende temperatur atter udskilles. Men jo ligeligere tem¬ 
peraturen er fordelt over jorden, des mindre vil temperaturfaldene 
gjennemsnitlig blive, og desto mere vil der af det fordampede vand 
blive tilbage under form af konstant luftfugtighed. Selv om denne 
kun andrager til nogle faa gram pr. kubikmeter, vil det, paa grund 
af lufthavets umaadelige størrelse, dog være aldeles enorme vand- 
masser, der paa denne maade bindes. Og en ting til maa der huskes 
paa: det er ikke blot vandmængden i hver kub. meter luft, som stiger 
med temperaturen, men ogsaa kubikmetrenes antal. idet luften ligesom 
alle andre legemer udvides ved varmen. 
Tænker vi os nu, at disse to ting: afleiring af vand i fast form 
paa landjorden og afleiring af vand som større konstant fugtighed i 
luften, — at disse to ting i fortiden har fun det sted i stor udstræk- 
ning, hvad vi temmelig sikkert kan antage, saa er det §t spørgsmaal, 
on ikke visse geologiske foreteelser kan forklares herved uden at tage 
hævninger i jordskorpen tilhjælp. At den slags hævninger (og sænk- 
ninger) i mange andre tilfælde virkelig har fundet sted er en sag 
for sig. — Hvis de forestillinger, vi liar dannet os om jordens historie 
1 fortid og fremtid, virkelig holder stik, saa har visselig engang i for¬ 
tiden alt vand paa jorden forekommet i form åf luftfugtighed, og da 
vil sandsynligvis ogsaa engang i fremtiden alt nuværende dagvand tage 
storbræens form. 
Forholdene i nutiden er imidlertid andre. Udenfor de almindelige 
periodiske kjender vi hverken brædannelser eller temperaturstigninger, 
