40 
fældes som nedbør og af el ve og bække føres ned igjen til havet, 
hvor det saa atter fordamper. Skal havet kunne minke, maa det ske 
derved, at endel af dagvandet sættes udenfor kredsløbet, at det paa 
en eller anden maade bindes andetsteds, om jeg saa tør sige. 
Dette kan ske paa mange maader. 
Naar våndet i fast form afleires paa land som varige sne- og is- 
bræer, vil den allerstørste del af det derved have tabt karakteren af 
dagvand. Naar våndet i dampform stiger tilveirs i større mængder, 
end der gjennemsnitlig udfældes som nedbør, vil dette tydeligvis kunne 
forringe dagvandets mængde. Naar nye plante- og dyrelegemer op- 
bygges, medgaar dertil en hel del vand, som derved i alle fald fore- 
løbig unddrages det almindelige kredsløb. Vand indgaar som saadant 
i en række kemiske forbindelser, snart som krystalvand, snart ved 
hydroksyddannelser o. L, og det iindes desuden mekanisk indleiret i 
de fleste mineraler og bergarter. Ved sin absorptionsevne holder de 
løsere jordlag umaadelige vandmasser fast, og ved sin egen tyngde 
eller ved trykket af overliggende lag presses våndet ind i naturlige 
revner og hulheder i jordbunden. Endelig er muligheden af kemiske 
omsætninger for vandets vedkommende heller ikke udelukket. 
Alt dette vil selvfølgelig kunne indvirke paa mængden af det til 
enhver tid forekommende dagvand. Men kan nu dette antages vir¬ 
kelig at være tilfældet, eller er det bare i nogen grad sandsynligt? 
Den erfaringsmæssige besvarelse af dette spørgsmaal vilde frem¬ 
by de en lang række af vanskeligheder. Der vilde kræves iagttagelser 
over meget store jordomraader og gjennem meget lange tidsrum. Vi 
faar derfor foreløbig nøie os med de usikre slutninger, vi kan drage 
af vort nuværende mangelfulde kjendskab til forholdene. 
Dannelse i stor skala af bræer maatte være et virksomt middel 
til indskrænkning af dagvandets mængde. De umaadelige ismasser, 
som under glacialtiden dækkede store dele af jorden, var hovedsagelig 
oprindelig taget fra havet. Det var dagvand sat ud af cirkulation, og 
det er et spørgsmaal, som hidtil neppe er vist den tilstrækkelige op- 
merksomhed, om ikke en saa umaadelig forandring af dagvandets 
mængde i nogen mon har været medvirkende ved de nivaaændringer, 
der efter overveiende sandsynlighed har fun det sted i istiden. Man 
har taget hensyn til vegten af disse enorme ismasser, hvorfor ikke 
ogsaa til dens indflydelse paa dagvandets mængde? — Et saadant 
spørgsmaal er det ogsaa, om ikke fordampningen ved enkelte ældre 
