28 
lene som regel er skjult, viser sig hos lammegribben som en ildrød 
ring, hvad der giver fuglen et vildt udseende. 
Den rustgule farve, siger M e v e s i Stockholm, skal den gamle 
fugl faa ved at bade sig i jernholdigt vand eller ved at ligge paa 
jernholdige stene. Behandles fjerene med syrer eller vaskes de, blir 
de nemlig hvide, gnider man dem endvidere mellem fingrene, drysser 
der et rustgult støv af dem. Herimod bemerker dr. Gi r tanne r fra 
St. Gallen, som har gjort studiet af lammegribben til specialitet: Er 
denne theori rigtig, hvorfor optræder da først de gule fjer enkeltvis 
mellem de mørke hos ungfuglen og først, naar den er 2 aar gammel, 
og hvorfor er ikke de gamle fugle ganske gule. Meves theori har 
mange tilhængere blandt ornithologerne, men forkastes af endnu flere. 
Disse antager, at den rustgule farve skriver sig fra' et flygtigt farve- 
stof, som fuglen selv udsondrer. Sin paastand støtter de paa, at far¬ 
ven afbleges lidt efter lidt, jo ældre fuglen blir, hos meget gamle 
fugle kan store partier af undersiden endog være rent hvide. 
I sine ydre karakterer minder lammegribben baade om gribbene 
og ørnene, nebbet og de svage klør ligner saaledes gribbenes, mens 
den paa den anden side har fjerklædt hoved og tarser som ørnene. 
Den har derfor snart været henført til den ene, snart til den anden 
familie; de fleste oroithologer stiller den dog blandt gribbene. 
Bedet er meget stort og bygget af ris og kviste og udfores med 
straa, uld og fjer. Det lægges paa afsidesliggende, utilgjængelige 
klippeafsatser og bruges aar efter aar. Her lægger den i sidste 
halvdel af januar eller i februar et eneste eg. Dette er noget større 
end et gaaseeg, grovkornet og hvidt med rustbrune flekker. Meves 
antar, at disse flekker skriver sig ligesom fjerenes farve fra jernoksyd; 
det skulde her være fjerene, som havde farvet af. 
Lammegribben er ingen morgenfugl, sjelden eller aldrig begynder 
den sine jagttog før klokken 8 om morgenen, og senest kl. 5 om 
eftermiddagen trækker den sig igjen tilbage til den klippeafsats, hvor 
den pleier at tilbringe natten. Hersker der strid om lammegribbens 
plads i systemet, er der ikke mindre uenighed om dens næring. Nogle 
siger, at den kun lever af aadsler, andre igjen, at den er en vild 
røver, som kun fortærer levende dyr, ja endog kan forgribe sig paa 
mennesket. Det sande er vel, at den efter leilighed snart lever af 
aadsler, snart af levende. dyr, murmeldyr, harer, gemser, faar o. s. v. 
Større dyr, som den har udseet sig til bytte, søger den at jage ud 
