15 
forskjellen mellem de to fremgangsmaader tænkes at faa praktisk be¬ 
tydning.. Om der nemlig i den første time efter midnat skulde ind- 
træffe en begivenhed, for hvilken der maatte angives et klokkeslet, 
saa vilde man med den belgiske fremgangsmaade være afskaaret der¬ 
fra; thi at sige, at begivenheden var indtruffet kl. 12 vilde jo være 
uden betydning, naar klokken stod paa 12 i over en time. Naar man 
derimod lader klokken gaa videre og i rette øieblik stiller den tilbage, 
saa vil det vistnok kunne indtræffe, at to f o r s k j e 11 i g e begivenheder, 
som er indtruffet med vel en times mellemrum, maa angives ved det 
samme klokkeslet ; men man vil ikkedestomindre have fuld rede paa 
det virkelige forhold. -Sæt f. eks. at to personer dør paa Vardø med 
en times mellemrum; jeg vil antage, at den ene efterlader en arv, og 
at den anden er en af arvingerne. Saavidt jeg ved, vil arveforhol- 
dene da kunne blive i væ.sentlig grad afhængige af, hvilket dødsfald 
indtraf først. Om nu det ene indtraf en halv time efter, at klokken 
blev 12 første gang, saa maatte klokkeslettet angives til 12.30; for 
det andet derimod, som fandt sted en time senere, vilde’ tiden blive 
annivet til 12.26, fordi klokken i mellemtiden var stillet 1 t. 4 m. 
tilbage. Men da der ved det første klokkeslet nødvendigvis maatte 
tilføies 7 ,lokaltid u eller „gammel regning“, ved det andet „fællestid ci 
eller ny tid, saa var sammenhængen ikke tvivlsom. 
Om man vilde forklare loven paa den maade, at den skulde træde 
i krait nytaarsnat kl. 12 efter den gamle tid, vilde man østenfor ud- 
gangsmeridianen 'egentlig komme i en uløselig modsigelse. Naar nem¬ 
lig klokken blev 12, saa kunde man ikke lade den gaa videre, thi 
da begyndte det nye aar, og da skulde rettelsen foregaa; men om 
man saa stillede uhret tilbage, kom man atter ind i det gamle aar, 
■og da var det for tidligt. En begivenhed, som indtraf da, maatte 
nødvendigvis dateres 31te december 1894, og her vilde der ikke være 
adgang til at tilføie „ny tid u , aldenstund denne efter loven først skal 
indføres i 1895. Man vilde med andre ord komme i et lignende 
dilemma som i den gamle historie om krokodillen, der gik paa land 
og snappede et lidet barn fra en kone paa stranden; da konen be¬ 
gyndte at jamre og bede for sig, lod krokodillen sig formilde og sagde: 
Hvis du kan sige mig en sandhed, skal du faa dit barn igjen. Saa 
siger konen: Du vil spise mit barn. Ja, da stod krokodillen der; 
hvis han spiste barnet, saa havde konen sagt sandt, og da havde han 
