90 
skulde være brugbar, maatte den udvide sig forholdsvis sterkt og koge- 
ved en temmelig høi temperatur. Begge disse betingelser opfyldte 
kviksølv et, som desuden var fuldstændig ugjennemsigtigt og saaledes 
var den bedste vædske, man kunde ønske sig. Inddelingen af ther- 
mometerskalaen beror som bekjendt paa den kjendsgjerning, at de for¬ 
skjellige legemer under samme tryk har en konstant temperatur under 
sin overgang fra den ene aggregatform til den anden. Dette benyt¬ 
tede man sig af; man gik ud fra vandets koge- og frysepunkt som 
faste punkter og refererede temperaturen til disse. Man stak altsaa 
først thermometret ned i smeltende sne og afmærkede kviksølvets 
stilling i røret, bragte det derpaa ind i dampene fra kogende vand og 
fik paa denne maade det andet faste punkt. Afstanden mellem fryse- 
og kogepunktet deltes derpaa efter forslag af den svenske fysiker 
Celsius i 100 lige store dele, grader. 
Hermed skulde man jo tro at have faaet et thermométer, færdig 
til brug, og alligevel, hvormeget har ikke senere tider maattet ændre 
og tilføie uden dog at foretage nogen forandring med det til grund 
liggende princip. Det første spørgsmaal var nu, i hvilken udstrækning,. 
mellem hvilke grændser det kunde bruges. Kviksølv fryser som be¬ 
kjendt ved -i- 39° C.; men det var ofte nødvendigt at foretage maa- 
linger af endnu lavere temperaturer. Denne vanskelighed blev dog 
let overvundet ved istedetfor kviksølv at anvende alkohol, der jo ikke 
fryser selv ved meget lave temperaturer. 
Noget vanskeligere var det allerede at faa istand et thermometer, 
der kunde bruges ved særdeles høie temperaturer. Kviksølv koger 
ved almindeligt lufttryk ved 357° C., men allerede langt under denne 
temperatur begynder det at fordampe saa sterkt, at thermometrets 
angivelser ikke længer er paalidelige. Desuden begynder kviksølv ved 
omtrent 150° at angribes af luftens surstof og forbinder sig med 
dette til kviksølvoxyd. Af denne grund troede man at kunne skaffe 
sig brugbare og varige thermometre ved at gjøre rummet over kvik- 
sølvet lufttomt, men herved blev igjen kogepunktet betydelig lavere. 
Det første skridt til at afhjælpe disse ulemper var, at man fyldte 
rummet over kviksølvet med en gasart, der ikke indvirker kemisk paa 
kviksølv. En saadan gasart havde man i kvælstoffet, der da ogsaa 
blev benyttet. Idet man nu gik et skridt videre og komprimerede 
det indesluttede kvælstof til 4—5 atmossfærers tryk, lykkedes det. 
