107 
og- tobak er naturligvis sat op paa listen, ja selv saadanne ting som 
svedsker, rosiner, portvin- og rom gjør reisen med til de ugjest¬ 
milde egne. 
Er nu alt i orden, seiles ud i begyndelsen eller første halvdel af 
april, og naar man endelig begynder at nærme sig isen, er der altid 
en mand i tønden for at agte paa isen og speide efter fangst. 
Meldes der ovenfra, at dyr er i sigte, sættes baadene ud, hvis veiret 
ellers tillader det. Harpuneren tåger plads fremst i baaden, to mand 
griber aarerne, og den 4de, som kaldes hamlemand, styrer baaden 
efter harpunérens kommando. 
Hvalrossen harpuneres dels i våndet, dels paa isen, i sidste til- 
fælde stikkes harpunen i den fra baaden af, dyret vil da i regelen 
jumpe i søen, og nu gjælder det at passe linen, saa at ikke baaden 
trækkes ind under isen. Efterhaanden udmattes det svære dyr, og 
det dræbes saa med lansen. Derpaa bugseres det til en bekvem 
isflade, paa hvilken det heises op ved hjælp af isdrag og talje, og 
naar det er gjort, skjæres dyret op efter ryg og bug, og skindet med 
spækket flaaes af, med skaltøksen hugges tænderne af hodet, og de 
brugbare dele bringes i baaden, mens kroppen blir liggende igjen som 
føde for søfugle og isbjørne. Sælerne, hvoriblandt klapmyts, skydes 
paa isen eller i søen; i sidste tilfælde maa ogsaa de hales op paa 
isen for at afspækkes. Der gjøres et enkelt snit enten efter bugen 
eller siden, og paa den maade faaes sælskindet helt, mens hvalros- 
huden efter den ovennævnte fremgangsmaade deles i to. 
Isbjørnen skydes ogsaa tildels i våndet, og er det en hunbjørn, 
som ledsages af en unge, kan denne med nogenlunde lethed fanges 
ved hjælp af en rendesnare, hvori man indvikler den og trækker den 
til baaden. Den løftes derpaa op i baaden, bindes forsvarlig og brin¬ 
ges ombord i selve fartøiet, hvor der indrettes et bur til den. Bjørne- 
ungerne fodres med sælkjød og spæk. 
Naar baaden er kommen tilbage, og man har tid dertil, skjæres 
spækket fra skindene og anbringes paa fadene, huderne saltes godt, 
rulles sammen og lægges mellem fadene i rummet, hvor de ligger til 
fartøiet kommer hjem. Har man skudt en isbjørn, afspækkes ogsaa 
den, og skindet hænges i et toug nedi søen, hvor det forblir et par 
dage, hvorpaa det optages og nedsaltes i en tønde. Det har hændt, 
naar fartøiet er blit liggende for vindstille, at haakjerring har spist op 
det saaledes udhængte' bjørneskind. 
