119 
udstrækningen af de legemlige og aandelige forandringer, som dyrene 
har nndergaaet ved tæmningen, saa maa jo dyrene selv antages at 
være fnldstændig uvidende om disse forandringer. Det synes tvivl- 
somt, hvorvidt dyrene aner den egentlige grnnd til, at de holdes i 
fangenskab; thi dersom faaret eller oksen var sig bevidst, at de pleie- 
des og fededes for tilslut at føres til slagteren, maatte man jo vente, 
at de af yderste evne vilde søge at komme fri. Nu har imidlertid 
slegt efter slegt af faar og okser i samme egn været opdrættede for 
tilslut at komme paa kjødhandlerens bord uden at den svageste anelse 
om deres endelige skjæbne synes at forurolige dem. Dette er en 
besynderlig kjendsgjerning, og vi kan ikke linde nogen rimelig grund 
for denne ligegyldighed. Den kan vanskelig have sin grund i mangel 
paa hukommelse eller tradition, thi dyrene har hukommelse, og en hel 
del af de saakaldte instinkter er ikke andet end viden, som er gaaet 
i arv fra slegt til slegt. Dyrene maa leilighedsvis faa rede paa sine 
kammeraters skjebne. Heller ikke mangler dyrene fremsyn, da jo 
mange af dem tager forholdsregler for fremtiden. Den rimeligste for¬ 
klaring er, at dyrene er i besiddelse af en stoicisme, lignende den 
med hvilken kineserne og andre østerlændinger imødeser den uund- 
gaaelige død. Dødsfrygten hos dyrene maa desuden være af en ganske 
anden art end menneskenes. Den er hos dyrene ikke forenet med 
den frygt for, hvad der saa efter døden vil finde sted, som i saa høi 
grad øger den for menneskenes vedkommende. 
Den fremherskende følelse hos alle tæmmede dyr er formodentlig 
den, at mennesket baade er deres beskytter og herre. Berøvet den 
naturlige spore til aandelig virksomhed er de blevet mindre modige og 
tæmningen har bibragt dem blidere følelser. De underkaster sig da 
sin skjæbne og, uvidende som de er om svagheden af de baand, som 
binder dem og om sin egen styrke, dersom de vilde optræde i fælles- 
skab, overgiver de sig da til menneskets indflydelse, ligesom det 
enkelte «menneske selv maa underkaste sig indflydelsen af dem, som er 
det aandeligt overlegne og hvis magt det indser, at det ikke kan 
modstaa. 
Dyrene ser, at mennesket giver dem føde og beskyttelse, og at 
det verger dem mod deres naturlige fiender, det ved ikke bevæggrun- 
dene til denne menneskets handlemaade. Ligesom mange stammer af 
vilde mennesker har de ingen tanke for fremtiden, men lader denne 
sørge for sig selv. William Purnell. 
