120 
Fremtidens belysningsgas. 
Enhver, der er lidt inde i kemiens allersimpleste grundsætninger, 
ved, at en gasflammes lyskraft beror paa, at der inde i flammen ud- 
skilles fint knlstof, sod, der i den sterke hede bliver glødende; den 
almindelige lysgas er, som enhver ved, sammensat af forskjellige 
kemiske forbindelser mellem knlstof og vandstof. Jo mere kulstof 
gasen indeholder, desto sterkere lysende er den. Gasen kan indeholde 
saa meget knlstof, at dette ndskilles som sod, naar der ikke tilføres 
flammen tilstrækkelig meget lnft. Den almindelige lysgas er en blan¬ 
ding væsentlig af vandstof med 4 forskjellige kulvandstoffer, nemlig 
1) m et han (C H 4 ), der paa 12 vegtdele kul indeholder 4 vegtdele 
vandstof. Ren methan indeholder saa lidet knlstof, at der næsten 
intet udskilles under forbrændingen, og flammen bliver meget svagt 
lysende, 2) aethan (C 2 H 6 ), der paa 12 vegtdele knlstof indeholder 
8 dele vandstof. Her er ogsaa kulstofgehalten saa ringe, at flammen 
bliver meget svagt lysende. Videre 8) aethylen (0 2 H 4 ), der paa 
12 dele kulstof indeholder 2 dele vandstof. Paa grnnd af det større 
indhold paa knlstof brænder denne gas med lysende flamme,- og ende¬ 
lig 4) acetylen (C 2 H 2 ), der paa 12 dele kul indeholder blot 1 
del vandstof. Antændes ren acetylen, ndskilles der slige masser af 
knlstof, at flammen bliver sterkt sodende. 
Det er de 2 sidste bestanddele, der ved sin nærværelse gjør gas- 
flammen lysende. Lysgasen indeholder forresten meget smaa mængder 
acetylen, og det er tillige denne sidste gasart, der meddeler lysgasen 
dens eiendommelige gjennemtrængende lugt. 
Lysgasens hovedmasse ndgjøres af vandstof og methan, hvoraf 
ingen under forbrændingen er istand til at ndvikle lys men kun varme, 
som man i en flerhed åf tilfælde ikke har noget brug for. e Heraf 
skjønner man, at lysgasen i granden slet ikke er noget økonomisk 
belysningsmiddel. Mange forsøg har været gjort paa at forhøie lys¬ 
gasens kulgehalt, navnlig ved at udfinde en methode til en billig frem¬ 
stilling af acetylen, som man da kunde blande sammen med lysgasen 
og derved efter behag forstørre dennes lysende virkning. Kunde man 
paa en hensigtsmæssig maade fremstille acetylen i det store, saa 
kunde man ved tilblanding gjøre en hvilkensomhelst ikke lysende gas 
