121 
f. eks. vandstof til et udmerket belysningsmateriale. Dette er hidtil 
ikke lykkedes, fremstillingen af acetylen har hidtil været saa kostbar, 
at der ikke har kunnet være tale om nogen teknisk udnyttelse af den. 
Men hvad der hidtil kun har været en skjøn drøm, er nu ble vet 
til virkelighed. Acetylen, der for kort tid siden var saa sjeldent, at 
de fleste kemikere ikke har havt anledning til at eksperimentere der¬ 
med, er nu gjenstand for fabrikation i det store, saaat gasindustrien 
sandsynligvis staar foran et afgjørende vendepunkt i sin udvikling. 
i 
Atter er det Amerika, som har gaaet foran, og hvorfra denne 
opdågelse er kommet til Europa. Det er gaaet her som i saa mange 
andre grene af videnskaben, at kjendsgjerninger, der længe er for- 
blevet upaaagtede, pludselig igjen kommer til ære og værdighed. 
Wøhler, en af patriarkerne blandt kemiens dyrkere, gjorde i 
1862 den opdågelse, at calcium, det metal, der i umaadelige kvanti¬ 
teter findes i alle kalkstene, udmerker sig ved en meget sterk kemisk 
affinitet til kulstof; ophedes en blanding af disse stoffer, saa forbinder 
de sig med hinanden til et eiendommeligt legeme, calcium carbid 
(Ca C 2 ), et metalglinsende, let smeltbart stol af en mørkegraa farve. 
Bringes dette stof i vand, saa har calcium samme virkning paa våndet 
som metallerne kalium og natrium. Våndet spaltes i sine bestanddele, 
vandstof og surstof, hvoraf det sidste forbinder sig med metallet til 
et oxyd, mens vandstoffet bliver frit. I dette tilfælde er der ogsaa 
kul tilstede, og vandstoffet forbinder sig i virkeligheden med kullet 
til acetylen; den undvigende gas er altsaa ren acetylen: 
Ca C 2 + H 2 O = Ca 0 + C 2 H 2 . 
Dette har jværet kjendt i over 80 aar, men der var ingen, som 
tænkte paa nogen praktisk udnyttelse heraf, da fremstillingen af cal¬ 
cium er en meget kostbar historie. 
Amerikaneren J. S. Wilson fandt nu ved et rent tilfælde en 
billig fremgangsmaade til fremstillingen af calciumearbid. Med ganske 
andre formaal for øie ophedede han i en elektrisk ovn en blanding af 
kalk og kul. Blandingen smeltede til en tyndflydende masse, der ved 
afkjøling størknede til en blok. Denne kastede han bort som forment¬ 
lig værdiløs, men tilfældet vilde, at blokken faldt ned i et kar med 
vand. Øieblikkelig begyndte en voldsom udvikling af en høist ilde- 
lugtende gas, der brændte med en sterkt sodende flamme, og som i 
virkeligheden var ren acetylen. Den formentlig værdiløse blok var 
