125 
der ønsker at kunne meddele mere end lærebogen giver. Tegningerne 
er vel valgte, og de karter, der staar trykte i teksten, er interessante. 
H. R. 
Mindre meddelelser. 
Fra livet paa havets bund. Hr. Henri Coupin meddeler 
i pariserakademiet endel nye iagttagelser over en del merkelige 
gjester i muslinger og sneglehus, hvoriblandt den bekjendte musling- 
vogter ( pinnotheras veterum ) allerede havde tiltrukket sig oldtidens 
opmerksomhed. Muslingvogterne er smaa krabber, der holder til i 
skallerne af forskjellige arter ^muslinger navnlig silkemuslingen (pinnct). 
Efter de gamles mening holdt muslingvogteren nøiagtig øie med omgi- 
velserne og ved at knibe sin vert med gribesakserne gjorde den denne 
opmerksom saavel paa byttet, der nærmede sig, som paa mulige farer, 
hvilket oversteg den dumme muslings evner. Til løn herfor fik den 
sin andel i byttet. Coupin har nu undersøgt saavel muslingvogterens 
som vertens mave og i begge fundet samme indhold, fortrinsvis alger 
(havplanter). De lever altsaa i ethvert fald af samme næring, mens 
der intet kunde opdages med hensyn til dette gjensidige venskabs- 
forhold. 
Endnu merkværdigere er den levemaade, som en fingerlang ring- 
orm (' nereilepas fucata) fører. Den bebor nemlig de inderste rundinger 
af de tomme sneglehus, som eremitkrebsen tager i besiddelse. Mens 
eremitkrebsen holder til i hovedleiligheden, holder den til i bagværel- 
serne. Omendskjønt dyret her lever saa at sige fuldstændig afspærret 
fra udenverdenen, strutter det al sundhed og synes at befinde sig 
yderst vel derinde, aldeles beskyttet, som den er, mod alle ydre fiender. 
Man antog tidligere, at den tog tiltakke med de udsondringer, som 
eremitkrebsen lagde efter sig, saa at denne skulde have ligesaa megen 
nytte af ormen, som denne af hin. 
Efter Coupins undersøgelser forholder imidlertid sagen sig ikke 
saa idyllisk. Ormen nærer sig aldeles ikke af krebsens ekskrementer; 
en undersøgelse af maven viste tvertimod, at begge dyr levede af 
samme slags næring. Det fremgaar heraf, at den kryber frem, saa- 
snart den merker, at krebsen har gjort et bytte, og stjæler endel af 
byttet fra krebsen, aldeles ligesom tilfældet var med muslingvogteren 
og muslingen. Ja, Coupin iagttog endog, at byttet blev revet lige ud 
af krebsens mund. Sedvanlig tager denne det med filosofisk ro, men 
undertiden iagttog Coupin, naar han fodrede krebsen i akvariet med 
stykker af hjertemuslingen ( cardium ), at ringormen med sine mægtige 
gribetænger holdt stykket fast i den ene ende, mens krebsen drog 
lige saa sterkt i den anden ende. Stykket gik tvers over, og denne 
scene er det netop, som fig. 28 fremstiller. Ormen trak sig derpaa 
tilbage til de indre gemakker med sit erhvervede bytte forat fortære 
