127 
kommer en alder af over 30 000 aar. Ifølge hans undersøgelser var 
ndviklingen følgende: Oprindelig flød der kun en liden strøm ud af 
Erie-bækkenet, i det høieste udgjørende x / 4 af fossens nuværende volum, 
som dannede et fald, som i størrelse svarede til en af de amerikanske 
fosse nu for tiden. Denne periode, i hvilken våndet fra de tre øvre 
.søer udtømtes gjennem Huronsøen i Ottawa-floden, vårede 11 000 aar, 
og fossens høide steg dengang kun til noget over 60 m. Da nu ero- 
sionen i denne periode ikke var saa stor, kan heller ikke dengang 
fossens tilbagevigen over Niagara-dæmningen have været saa hurtig 
.som senere. Men da i den anden periode totalafiøbet fra alle de store 
søer forenede sig til denne side, idet de først dannede tre adskilte 
fald, som senere smeltede sammen til et, steg fossens størrelse 
til langt over det dobbelte, men har midlertid senere aftaget igjen. 
Denne periodes varighed beregnede professor Spenger til 17 000 aar 
og i denne tid steg Ontarie-søens overflade til dens nuværende høide. 
Eor 3 000 aar siden fremstod forholdet saaledes, som det for tiden er 
og fremdeles vil holde sig uden synderlige forandringer i endnu 
5—6 000 aar, men da vil, hvis den nuværende langsomme hævning 
af landet ved Ontarie-søens munding vedvarer, de fire øvre søer ved 
Chicago vende sit løb mod Mississippi og gyde sit vand i denne. 
Stjernernes tind ren. Omendskjønt spørgsmaalet om aarsagen 
til stjernernes tindren hidtil ikke har tiltrukket sig mange forskeres 
opmerksomhed, er der og vil der altid være dem, der interesserer sig 
for forklaringen af dette fænomen. j Revue scientifique omtaler resul- 
taterne af en række observationer, anstillede af hr. M. D ufo ur lige 
siden 1853. Iagttagelserne har været anstillede med blotte øine under 
alle aarstider og i alslags veir, hvilket jo ogsaa var nødvendigt, da 
hovedformaalet med undersøgelserne var at udfinde, om der skulde 
eksistere nogen forbindelse mellem stjernernes tindren og forstyrrel- 
.serne-i atmosfæren. Han lededes til at opstille følgende love: 
1. De røde stjerner tindrer mindre end hvide stjerner. 
2. Eor en og samme stjerne var intensiteten af dens tindren 
omtrent proportional med det produkt, der fremkommer, naar man 
multiplicerer tykkelsen af det luftlag, straalerne maa passere, med den 
astronomiske refraktion, d. v. s. den afbøining, straalerne undergaar 
ved at passere atmosfæren. 
3. Den store forskjel, som der er mellem de forskjellige stjer- 
uers tindren, maa for en del maaske have sin aarsag i stjernerne selv. 
Der anstilledes ogsaa forsøg i det øiemed at undersøge, om der 
var nogen forskjel paa stjernernes tindren, enten man befinder sig oppe 
i høiden eller nede ved jordens overflade. Disse viste, at stjernerne 
tindrede meget svagt oppe paa toppen af fjelde. 
En for meteorologien vigtig slutning, som man kan drage af 
hr. Dufour’s iagttagelser, og som er stik modsat af, hvad folk ialmin- 
delighed tror, er den, at en svag tindren af stjernerne ialmindelighed 
er et forbud paa daarligt veir. Dette resultat fremgaar af talrige 
undersøgelser. Han anfører en hel mængde eksempler til støtte her¬ 
for, saaledes observationerne paa Col du Géant den 12te juli 1788, 
