136 
for luftens større eller mindre fugtighed. Som foranstaaende skema 
viser, iagttages ved stationerne bare begge termometres stand, mens 
beregningen foregaar ved selve institutet efter dertil indrettede tabeller. 
Til bestemmelse af nedbørmængden har man regnmaalere og sne- 
maalere. I fig. 30 er der tilvenstre en snemaaler, tilhøire en regn- 
maaler. Begge er opstillet paa træpæle, der er nedrammet i jorden. 
Snemaalerens aabning er et kvadrat med 150 mm.s side, regnmaalerens 
er cirkelformet og har en diameter af 169^ mm. Begge kar, som 
er forarbeidet af jernblik, har alt- 
saa samme bundfiade — 225 ctm. 2 
I begge er anbragt en tragt, som 
skal hindre fordunstning. Snemaale¬ 
rens mængde bestemmes paa samme 
maade som -regnmaalerens, efter at 
man først har ladet sneen smelte, 
ved hjælp af et maaleglas — fig. 
31. Dette er en glascylinder, der 
har en saadan inddéling, at man 
kan aflæse den virkelige nedbør- 
høide. Ved øiemaal kan man aflæse 
tiendedel mm. 
Ved fyr- og kyststationer har 
man termometre til bestemmelse af 
havets temperatur. De ser fuldstæn- 
dig ud som almindelige — kanske 
noget solide — badetermometre. 
Endel reserveinstrumenter, en vind- 
fløi eller vimpel, observationsske- 
maer o. 1. fuldstændiggjør udstyret. 
Fig. 29. Termometerhus. En ikke uvæsentlig del af inventaret 
er endelig den trykte „Veiledning 
til Udførelse af meteorologiske Iagttagelser ved det norske meteorolo¬ 
giske Instituts Stationer u . Det er en bog paa over 100 sider, som 
gir detaljerede beskrivelser af instrumenterne og deres brug, forklarer 
skemaerne og idetheletaget meddeler alt, hvad en af institutets obser¬ 
vatører kan ha •'brug for at vide. 
Observationerne udføres til bestemte tider efter en i „Veilednin¬ 
gen a indtaget nøiagtig dagsorden — kl. 8 morgen, kl. 2 ettermiddag 
