145 
Den norske nordpolsekspedition. 
„ Jeg kj ender 'i hele den arktiske forsknings historie intet, der 
overgaar Nansens plan i djervhed og dristighed,“ siger den berømte, 
engelske polarforsker H. W. Eeilden i et foredrag holdt ved „ British 
Association u s møde i Oxford august 1894. 
Det er vistnok en lignende tanke, der har vundet gjenklang hele 
verden over, og som gjør, at den norske polarekspedition omfattes 
med en enestaaende interesse. Efterretninger søger man overalt —• 
„ hallon syner u har i den sidste tid spillet en vis rolle. To mørketider 
har ekspeditionen allerede havt at udholde deroppe i polarhavet fuld- 
stændig overgivet i isdriftens vold, og man har al grnnd til at tro, 
at ekspeditionens medlemmer nu i bedste velgaaende for anden gang 
med glæde hilser den tilbagevendende sol. 
Som bekjendt byggede Nansen sin plan paa antagelsen af en 
polarstrøm, der fra det nordlige Sibiriens kyst skulde sætte tvert igjen- 
nem polarhavet over mod det paa den modsatte side af polen liggende 
Grønland. Endel levninger af Jeanette-ekspeditionen, et eskimo-kaste- 
træ fra Alaska, drivtømmer, slam og diatoméer paa drivisen ved Grøn¬ 
land havde vist, at polarstrømmen ikke var af blot hypothetisk karakter, 
og forekomsten af pimpsten langs ishavets kyster antydede, at strøm¬ 
men ogsaa havde spillet en vis rolle i svundne tider. 
Den store polarstrøm faar imidlertid ved de oplysninger, Eeilden 
meddelte i det ovenior nævnte foredrag, en langt større betydning end 
tidligere an et, og jeg skal derfor efter Londonerbladet „ Times “ hid- 
sætte følgende: „vi har al grund til at tro, at der rundt polen er en 
uophørlig strømning af vand, uafhængig af de ved vind foraarsagede 
overfladestrømme i isen. Dette bevises ved den kjendsgjerning, at en 
isstrøm af uhyre udstrækning fra polaregnene sætter nedover langs 
Grønlands østkyst, mellem denne og Island og foraarsager nedisningen 
af Grønland og kap Earvel, der ligger omtrent paa samme bredde 
som Shetlandsøerne, for saa endelig udenfor De forenede staters kyst 
at tørne mod Golfstrømmen. Den mindre strøm, der sætter ned gjen- 
nem Smitlfs sund mellem Grinnell’s land og Nordvestgrønland til 
Baffinsbugten, peger i samme retning. For mig ligger den mest for- 
haabningsfulde antydning til, at der virkelig eksisterer en nogenlunde 
10 
