163 
vor floras enkelte elementer er det næsten utænkeligt, at den kan have 
indvandret til samme tid og under de samme klimatiske forhold. 
Disse omstændigheder ledede Blytt til at fremsætte sin opsigtsvækkende 
ng genialt udtænkte theori om indvandringen af Norges flora nnder 
vekslende regnfulde og tørre tider. Af handlingen blev først trykt i 
„Nyt magazin for naturvidenskaberne i: 1876, altsaa samtidigt med 
floraens afslutning og maa ansees for Blytts ypperste arbeide. Den 
udkom samtidig ogsaa paa engelsk og vakte stor opsigt. 
I denne afhandling ordner Blytt vor flora i 6 grupper, først den 
arktiske, som den ældste; den forekommer mest i de høieste fjeld- 
trakter og i de nordlige landsdele; saa to grupper af kontinentale 
planter o: planter, som bedst trives i et tørt og varmt indlandsklima. 
Da de fleste af disse planter har sin nordgrænse hos os, kaldte han 
dem den boreale og den subboreale gruppe, væsentlig skilt ved sin* 
forekomst og derfor indvandrede til forskjellige tider. Paa samme 
maade delte han kystplanterne i to grupper, den atlantiske og den 
subatlantiske. Endelig kommer ogsaa den flora, som er almindelig ud- 
bredt over det hele land, da den ikke i sin forekomst er bundet til 
bestemte klimater eller lokaliteter, nemlig den subarktiske. 
Eoruden den arktiske floras indvandring, som fulgte lige efter 
indlandsisens afsmeltning, maa der efter Blytts mening have fundet 5 
forskjellige indvandringer sted, nemlig den subarktiske, to boreale og 
to atlantiske, de boreale under tørt, de atlantiske under fugtigt klima; 
en del af den subarktiske floras elementer kan dog ogsaa, som uaf- 
hængige af klimatet være indvandrede baade i tørre og fugtige tider. 
Blytt antager nu, at denne indvandring har fundet sted, idet de 
tørre og fugtige klimater har vekslet med hinanden, saaledes, at efter 
den subarktiske indvandring kom først den boreale, saa den atlantiske, 
:saa den subboreale og saa den subatlantiske. 
En støtte for denne antagelse af klimatiske vekslinger fandt Blytt 
i bygningen af vore torvmyrer. Han havde i disse fundet som almin- 
deligt en veksling af lag, hvori kun fandtes mos (væsentligt sphagnum) 
og af lag med træstammer og rodstubber. Lagene med stammer og 
stubber maa tyde paa, at myrens overflade har været saa tør, at træer 
kunde vokse paa den; de lag derimod, som udelukkende bestaar af 
mos tyder paa, at myrernes overflade har været saa vaad, at træer ikke 
kunde trives paa den. Da nu denne veksling er en almindelig fore¬ 
teelse, kan den efter Blytts mening kun skyldes en almindeligt vir- 
