170 
rale region ganske forskjellige fra den sublitorale, der altid er dækket 
af vand. 
Vi skal begynde med at betragte de litorale formationer. Den 
forskjellige karakter i ndenskjærs- og indenskjærsfloraen vil her være 
mest fremtrædende, fordi de alger, der vokser i fjæren, er mest nd- 
satte for bølgeslaget. For den sublitorale regions vedkommende er 
forskjellen ikke saa iøinespringende. Indenskjærs er det bmn¬ 
al gerne, specielt de storvoksede arter af blæretang, som udgjør 
hovedmassen af algerne i fjæren, mens rødalgerne er sterkest repræ- 
senterede i den litorale udenskjærsflora. 
Fig. 33. Pelvetia canaliculata . 
G-aar man paa et sted, der er beskyttet mod brændingen, ned i 
fjæren ved lavvande, træffer man næsten ufeilbarlig øverst oppe ved 
høieste vandstandsmerke en algeformation, der vokser paa et ca. 20 cm. 
høit bælte. Formationens eneste bestanddel er en liden brunalge, 
pelvetia canaliculata (hg. 33). Formationen vokser saa høit, at 
den den meste tid af døgnet ligger tør. En formation benævnes. 
altid efter karakteralgerne. Denne bliver altsaa at kalde pelvetia- 
formationen. Formationen er udbredt langs den norske kyst 
fra Nordland til de sydligste dele. Algen er ved hjælp af en 
liden rodskive fæstet til underlaget, som altid er sten. Dens grene 
