175 
mensmeltet med sin mage, begynder spiringen straks, idet hvert eg, 
•.som nn paa denne maade er blevet befrngtet, først omgiver sig med 
en fast væg og derpaa deler sig i flere celler; eftersom cellerne bliver 
•talrigere, og den unge spire vokser, nddannes lidt efter lidt plantens 
forskjellige organér. 
En nøiere betragtning af løvet hos fucus vesiculosus viser, at det 
er smaaprikket over hele overfladen; disse prikker er i virkeligheden 
huller, der fører ind til smaa hulrum af aldeles den samme bygning 
-som frugtbeholderne, bare med den forskjel, at der ingen eg- eller 
-sædgjemmer findes, men blot en tæt haarklædning, der er saa lang, at 
■den tildels rager ud af mundingen som en liden dusk. 
Paa samme maade som her beskrevet foregaar nu forplantningen 
'hos alle individer af den store plantefamilje, hvortil blæretang hører, 
•og som kaldes fucaceer. Hos pelvetia, der ogsaa hører til samme 
familje, foregaar den paa aldeles lignende maade, bare med den' 
forskjel, at der i hvert eggjemme ikke danner sig 8 men blot 2 eg. 
Disse eg skilles heller ikke fra hverandre, naar eggjemmets væg 
-sprænges men nødes til at forblive sammen derved, at de er omgivet 
med en fælles geleagtig væg, der svulmer sterkt op. Indenfor denne 
væg foregaar nu spiringen og den unge plantes første udvikling. 
Dette er <af stor betydning, thi herved beskyttes de spæde individer 
mod. indtørring og derved mod en fortidlig død, hvad de ellers vilde 
være sterkt udsat for, da jo disse alger den største del af sit liv 
ikke bedækkes af vand. 
Ascophyllum (fig. 34) har en langt anden bygning end fucus. 
Her findes ingen midtnerve, og luftblæren indtager hele skuddets bredde. 
Eorplantningsorganerne sidder paa korte stilke opefter hovedskuddet. 
Eorplantningen foregaar fuldstændig paa samme maade som hos fucus, 
.saa vi skal ikke videre opholde os ved den. Algen findes langs hele 
kysten lige op til Einmarken, og bruges meget og med godt resultat 
fil svineføde, og naar dette bliver tilstrækkelig kjendt, er der grund 
til at tro, at det i en ikke uvæsentlig grad vil bidrage til at fremme 
svineavlen langs kysten. Disse to tangarter er, foruden ved vore 
kyster, udbredte overalt ved kysterne af det nordlige Atlanterhav. 
Eoruden disse 2 arter, der altsaa udgjør karakteralgerne i for¬ 
mationen, findes der en hel del andre tangarter i samme niveau. 
Eor det første vil man paa de fleste steder se, at selve blæretangens 
