190 
skrænkede til et minimum, men han oversaa, at varme og frugtbarhed 
aldeles ikke behøver at følges ad. Tillige var de til hans disposition 
staaende kjendsgjerninger altfor ufuldstændige. Den følgende tid har 
heller ikke givet ham ret, omend meningerne om disse ting længe 
stod vaklende. Tomascek f. eks. fandt, at vinhøsten i „solflekaar u 
modnedes senere erid i andre, men mange iagttagere fandt igjen det 
modsatte. Netop om vinhøsten, der jo for mange distrikter er et 
livsspørgsmaal, har man optegnelser ligefra begyndelsen af forrige 
aarhundrede; men sammenligner man dem med „solflekaarene“, saa 
kommer man til modstridende resultater. Vinhøsten er forresten af- 
hængig af saamange faktorer, at netop den er det uheldigste, man 
kunde vælge til sammenligningen. Hvad den øvrige indhøstning angaar, 
•saa var man længe i uvished, om solflekkerne hævede eller sænkede 
temperaturen. W. K o e p p e n har anstillet omfattende undersøgelser 
over disse gjenstande ved hjælp af data, indsamlede fra de sidste 150 
aar, og efter hans undersøgelser lader der sig for tropeegnenes ved¬ 
kommende, hvor alle naturfænomener foregaar med den største regel- 
mæssighed, paavise en meget tydelig forbindelse mellem temperaturen 
og solflekkerne og det paa den maade, at der bestandig optræder et 
varmemaximum straks efter et minimum af solflekker, saaledes at alt- 
saa disse, hvad der tillige paa forhaand synes det naturligste, hindrer 
isolens varmeudstraaling. Mindre skarpt fremtrædende er varmeperio- 
derne i de tempererede zoner, hvor de forøvrig ogsaa lettere kan ud- 
viskes af de her herskende i det hele mere uregelmæssige luftstrøm- 
ninger. Koeppens undersøgelser synes at tilkjendegive, at et varme¬ 
maximum her indtræder omtrent 3 aar efter minimum af solflekker. 
Enkelte tidsperioder f. eks. aarene fra 1792 til 1815 omstøder vistnok 
ved sine uregelmæssige perioder alle lovmæssigheder, hvad der ogsaa 
kom tilsyne i den regelløse fordeling af regnmængden, de uregelmæs¬ 
sige vinhøster o. s. v. i disse aar. Men netop disse tidsperioder 
bekræfter sammenhængen mellem jordiske fænomener og solflekkerne 
i en ganske paafaldende grad; thi ogsaa solflekkernes hyppighed viser 
i saadanne perioder de vidunderligste alle love spottende sprang. 
Saavidt de direkte temperaturmaalinger. Der gives dog ogsaa 
andre indirekte maader, hvorpaa man kan forfølge gangen i jordens 
temperatur. Saaledes har f. eks. direktøren ved berlinerobservatoriet, 
W. Eørster, i 50 aar iagttaget de regelmæssige bevægelser af 
grundpillerne i institutet, hvilke maa tilbageføres til regelmæssige for- 
