208 
j fra et strøg ikke altid bør betragtes som en fordel, medmindre den 
| ledsages af andre forandringer, saadanne som afgrøftning o. s. v. 
Dersom man vil bedømme moskiternes rolle i naturens hushold¬ 
ning, maa man derfor stille deres tjenester som renhghedsbefordrere 
som modvegt mod de ulemper, de forvolder ved at suge blod. Det 
j maa være en filosofisk om just ikke meget behagelig betragtning 
for den, som lider under disse plageaanders forfølgelser, at jo flere 
moskiter der er, desto større er det rengjøringsarbeide, som er blevet 
udført for at bringe dem til udvikling, og desto mere er sundheds- 
forholdene i den omliggende egn blevet forbedret. Der er en anden 
interessant kjendsgjerning, som staar i forbindelse med disse insekters 
livshistorie. Som vi allerede har seet, bestaar deres føde, naar de er 
fuldt udviklede, kun al flydende stoffer, og deres munddele, som er 
udmerket skikkede til at opsuge vædsker, vil være aldeles uskikkede 
til at gjøre sig nogensomhelst nytte af fast føde. Paa de tidligere 
udviklingsstadier er forholdet derimod akkurat omvendt: fast føde (om 
end i høi grad opblødt i vand) hører til dagens orden, der findes intet 
sugeapparat, idet munden i dets sted er forsynet med bideredskaber. 
Overgangen fra det ene til det andet slags apparater sker imid¬ 
lertid ikke pludselig. Imellem ligger en tilstand, i hvilken insektet 
slet ikke tager nogensomhelst slags føde til sig, hverken fast eller 
flydende, og i hvilken det slet ikke har nogen brugbar mund; thi naar 
larven har gjennemgaaet mange hudskifter, foretager den en anden 
skiftning, som medfører en fuldstændig omveltning i hele dens væsen. 
Efter dette hudskifte viser den sig som et slags levende „ komma u 
med et stort hoved og en bøiet krop. 
Det tilsyneladende hoved er det virkelige hoved, bryststykke, neb, 
føletraade og vinger af det fuldkomne insekt, alle disse dele sammen- 
holdte under en tynd hud, som er tilstrækkelig gjennemsigtig til at man 
gjennem den kan se de enkelte dele. „Halen“ er selvfølgelig bag- 
kroppen og den ender i et par brede, bladlignende, udmerket byggede 
aarer, som danner et slags apparat til at ro med (fig. 50). Insektet 
bevæger sig ikke længere med hovedet vendt nedad, men tilbringer 
resten af sit liv i rigtig stilling og har laaet aabningerne for aande- 
drætsorganerne paa bryststykket, hvorfra aanderørenes forlængede 
læber rager frem som to horn (fig. 51). Ved hjælp af disse optager 
det under periodiske besøg ved overfladen den til aandedrættet nød¬ 
vendige luft. Disse besøg ved overfladen er imidlertid ikke hyppige, 
