210 
sydlige Rusland, beklager sig over de forfølgelser, han var udsat for, 
da han drog gjennem en sumpstrækning, som i den grad var opfyldt 
af moskiter, at en lampe, som var sat ind i en lukket vogn, hurtig 
slukkedes af de sværme, som fløi ind i den. Fra moskiternes levevis 
og udviklingshistorie kan man slutte sig til, at de ikke er j evnt fordelt 
i de strøg, i hvilke de findes; talrigst er de i lavtliggende sumpegne, 
men alt efter som man fjerner sig fra våndet eller kommer op i større 
høider bliver de mindre talrige. De angriber ikke alene mennesker 
men ogsaa kvæg, og i meget plagede strøg kan derfor tilstedeværelsen 
af kvæg blive en hjælp for mennesket. Paa den anden side har man 
ofte lagt merke til, at naar moskiterne har fulgt kvæg, som vendte 
tilbage fra sumpige græsgange, har de tilsidst trængt ind ogsaa i 
husene. Det er blevet sagt, at de skyr den stramme lugt fra alliga- 
torerne, men dersom dette forholder sig saa, maa de kunne overvinde 
denne sin modbydelighed, naar der er udsigt for dem til at faa sig 
en drik menneskeblod, thi Humboldt beretter, at mens han sønder- 
lemmede en 11 fod lang alligatør, hvis lugt forpestede luften rundt 
omkring, blev han og hans assistent frygtelig stukket. Af moskitoens 
levevis, særlig paa dens tidligere stadier, fremgaar det, at det næsten 
vil være en umulighed at transportere dem, undtagen som fuldt udvik- 
lede insekter, fra et land til et andet over større havstrækninger. 
Derfor maa de fortællinger, som man har om moskiter, som har vist 
sig i vort land, i hoteller, som besøgtes af amerikanere, modtciges med 
stor forsigtighed. I de fleste tilfælde vilde vel en undersøgelse vise, 
at det simpelthen var indenlandske myg, kanske noget mere ondartede 
end almindeligt, som var komne fra en eller anden nærliggende brønd 
eller dam. Om grunden til den ved moskitoens stik fremkaldte op- 
svulmen og smerte har der været forskjellige meninger. Nogle har 
paastaaet, hvad der ogsaa overalt har været almindelig folketro, at de 
sterke virkninger af stikket ikke kunde komme af andet end, at der 
indførtes i saaret en flydende gift. De har dog ikke fonnaaet at paa- 
vise nogetsomhelst til dette stikkeapparat hos dyret. Uagtet man kun 
har gi ættet sig til tilstedeværelsen af en saadan giftig vædske, har 
man dog tilskrevet den et bestemt øiemed, det nemlig at gjøre blodet 
mere letflydende og derigjennem ogsaa mere ,letopsugeligt. At man 
maatte antage en ellet anden saadan virkning er rimeligt nok. Giften 
kan nemlig neppe betragtes anderledes end som et angrebsvaaben, som 
følgelig er til fordel for den, som er i besiddelse af den. Der kan 
