215 
Kobberforhudningen paa fartøier er ofte bedækket med et tyndt 
lag sølv, der naturligvis maa skrive sig fra søvandet; men ikke desto- 
mindre er det umuligt selv med de mest minutiøse analytiske methoder 
at opdage dette metal i havet. Jod, der findes i saa rigelige mængder 
i asken af havplanter, aabenbarer sig for den kemiske analyse kun 
som svage spor. Disse organismer maa altsaa være i besiddelse af 
evne til at udtrække og koncentrere dette stof af våndet, hvori det 
findes i opløst form. Det vand, som er nærmest bunden, indeholder 
kulsur kalk i forholdet 1 : 10 000. Denne forsvindende mængde hindrer 
dog ikke planter og en hel mængde dyr, saaledes foraminiferer, ko¬ 
raller, pighuder, bløddyr o. s. v. fra at forsyne sig deraf med mæng¬ 
der tilstrækkelige til dannelsen af svære kalkskaller. Ved deres død 
ligger kalkskelettet igjen og ophober sig i tidernes løb, indti] de ender 
med at danne store fjeldmasser. De kalkfjelde, som paa jorden op- 
naar stor mægtighed og bedækker tusener af kvadratmil, har i virke- 
ligheden denne oprindelse. 
Blandt de afleiringer, som danner sig i oceanets dyb, finder man 
undertiden nogle, der er i høi grad merkelige og interessante. Det 
er smaa uregelmæssige klumper, der varierer i størrelse fra en liden 
ert til en appelsin. De indeholder hovedsagelig mangan- og jernoxyder 
tilligemed vand, men derhos omtrent 30 pct. forskjellige substantser, 
hvoriblandt man har fundet kalium, molybdæn, tellur, vanadin, nikkel, 
lithium, kobolt, barium, strontium, tin, kobber og bly. Oprindelsen til 
dette selskab af mangfoldige og forskjellige stoffer har endnu ikke 
fundet nogen tilfredsstillende forklaring. Hvorledes er det muligt, at 
mangan, der i saa ringe mængder findes som bestanddel i bergarterne,, 
som indeholder 20 gange saa meget jern som mangan, kan danne slig& 
konkretioner, som de kaldes, hvori dette grundstof er det dominerende? 
De bundundersøgelser, som Murray og Buckanan har anstillet 
paa vestkysten af Skotland, har vist, at disse eiendommelige konkre¬ 
tioner fornemmelig findes i det dynd, der indeholder svovlkis og andre 
jernforbindelser. Dette dynd vokser stadig ved en utallighed af gange 
at passere fordøielseskanalen hos orme og andre organismer. Ved 
hver passage vokser jern og manganmængden, og i tidernes løb skulde 
man da faa disse konkretioner, hvor jern- og mangonoxyder er de 
overveiende. 
Den fremragende tyske botaniker C o h n har vist, at foruden 
dyrene bidrager ogsaa planterne til at udskille kalken af havvandet. 
