217 
iagttagelsesmaterialet i det høieste naar tilbage til det syttende aar- 
hundrede, og da man kun har anstillet paalidelige iagttagelser fra de 
sidste 150 aar. 
Vi skal for det . første kun beskjæftige os med klimatet i Europa 
i den historiske tid og undersøge, om man har grund til at antage 
nogen almindelig ændring i veirforholdene i en bestemt retning. 
Spørgsmaalet er meget interessant men er desværre forbundet med 
mange vanskeligheder; thi med hensyn til de ældste tider er vi kun 
henviste til spredte skriftlige overleveringer, saaledes som de hist og 
her findes optegnede i aarbøger, f. eks. over tidlig eller sildig mod¬ 
ning af høsten, sterk hede, oversvømmelser o. s. v. Men ogsaa mange 
•andre ting kan give os sikre holdepunkter til besvarelsen af vort 
spørgsmaal, saaledes vandringer i dyre- og planteriget, forandringer i 
planteverdenen, indførelse og dyrkning af nye kulturplanter fra tro¬ 
piske og subtropiske egne og meget andet. 
Viktor Hehn (Die Culturpflanzen lind Hausthiere in ihrem 
Uebergange aus Asien nach Griechenland), L e n z (Botanik der alten 
Griechen und ftomer) og Karl Kock (Baume und Stråucher des 
alten Griechenland) har med sand jernflid samlet de meddelelser, hvor¬ 
fra vi den dag idag gjør vore slutninger om klimatet i tidligere dage. 
Det er tilstrækkelig bekjendt, at der efter slutningen af den sidste 
istid, hvis spor viser sig over hele Europa, lidt efter lidt indtraadte 
en almindelig opvarmning over hele verdensdelen. Mens Grækenland 
og Italien for 3 000 aar siden var bedækket med uafbrudt urskov, 
hvis bestanddele i hovedsagen var de samme som de, der nu udgjør 
skovene i Mellemeuropa, saa har den almindelige opvarmning i Europa, 
og den dermed indvandrende subtropiske flora ganske forvandlet land- 
skabets karakter. Vi ved, at korkegeu, prucin, cypressen, vinstokken, 
flgentræet, oljetræet, laurbærtræet, appelsintræet o. s. v. oprindelig 
ikke fandtes i Europas sydlige lande. Af de gamle klassikere faar 
vi vide, hvorledes disse vekster sporadisk blev indført, at de i begyn- 
delsen vanskelig vilde trives, men senere bar frugt, der vistnok i 
begyndelsen ikke modnedes eller kunde spises, men tilsidst kom til 
fuld udvikling, hvorledes de gradvis ■ udbredtes til Syditalien, Spanien, 
det nordlige Italien, Sydfrankrig, Sydtyskland, England, Holland, ja 
nogle endog lige til Nor dty ski and. Saaledes kan man skridt for skridt 
forfølge disse oprindelige fremmede veksters udbredelse i Europa, og 
vi kan visselig i disse historisk uimodsigelige kjendsgjerninger se det 
