231 
Cunningham udpræparere tænderne paa et saadant eksemplar; skjønt 
kniven, som blev benyttet hertil, var alt andet end skarp, skar den 
dog med største lethed gjennem baade ben og muskler, det var som 
at skjære ost. Paa et andet endnu ikke kjønsmodent individ var 
benene derimod saa haarde, at det var umuligt at gjennemskjære dem. 
Naar havaalen skal gyde, mister den endvidere lidt efter lidt sine 
tænder; om ikke af anden grand maa den derfor dø af hunger, da 
den jo uden tænder ikke kan fastholde sit bytte. Da den ovenfor 
nævnte hunaal fra Ringkjøbing minder meget om disse kjønsmodne 
havaal, er der al grand til at antage, at den almindelige aal ligeledes 
kun leger en gang i sit liv. Hvad der ogsaa taler for denne anta¬ 
gelse er, at man ikke kjender noget sikkert eksempel paa, at aalen 
efter endt gydning er vendt tilbage til det ferske vand. 1 ) Et bevis, 
omend indirekte, for denne paastand er des.uden den store lighed, der 
ifølge J a k o b y er mellem generationsorganerne hos aalen og nege- 
nøien, petromyzon, der som bekjendt dør, saasnart den har leget. 
Naar aaleyngelen kommer ud af egget, har den et udseende, der 
er vidt forskjelligt fra den voksne aals. Disse aalelarver har i lange 
tider været kjendte, men man har indtil for to aar siden ikke havt 
anelse om deres sande natur, man har tvertom tro et at have havt for 
sig nogle selvstændige smaa fiskearter, som blev kaldte leptocephalus . 
Æren for at have udredet dette forhold tilkommer de to italienske 
forskere Gras si og Calandruccio. Da historien om vort kjend- 
skab til leptocephalerne er meget interessant, skal jeg her nærmere 
omtale dem og ikke alene holde mig til den almindelige aals larve- 
stadium. 
Leptocephalerne (fig. 54) er nogle eiendommelige uudviklede baand- 
formede smaafiske med hvidt blod og brusket skeiet. „Organisationen, u 
siger Kølliker, „af disse sarte fiske, som ved en længde af 105 
—180 mm., en bredde af 10—16 mm. og en tykkelse af 4—6 mm. 
dog er fuldkommen gjennemsigtige, saaat de, bortseet fra de sorte øine 
1 ) R o b i n omtaler en del - hunner, som i januar og februar maaned var 
fangede i floden Adour i Frankrig, 40 kilometer fra havet. De havde ventri- 
kelen fuld af eunice og doris, som er rent marine dyreformer; aalene maa saa- 
ledes være vandrede direkte op fra havet. Robin vil her se et bevis paa, at 
aalen gyder flere gange. Imidlertid synes han ikke at have undersøgt egstok- 
kene nøiere for med sikkerlied at faa konstateret, om hunnerne tidligere har 
gydt. Yi maa derfor for øieblikket lade denne observation staa hen. 
