234 
svinder ind til en 7^2 cm. lang havaal; samtidig udvikler pigmentet, 
sig. I den tid metamorfosen foregaar — den varer ikke en maaned — 
tager dyret ikke nogen næring til sig. Det er ikke vanskeligt at for¬ 
følge udviklingen, da larverne med lethed kan holdes i live i et akva¬ 
rium eller i et hvilketsomhelst kar. Gfrassi og hans kollega holdt ikke 
mindre end 150 individer. De udviklingstrin, som de iagttog hos 
disse, saa de ogsaa paa individer, som samtidig fangedes i søen, hvad 
der borger for, at udviklingen maa have gaaet normalt for sig. I ak¬ 
variet forstak larverne sig altid mellem stenene, eller holdt til i den 
mørkeste krog af det; lyset søgte de altid at undgaa. Dette synes- 
at tyde paa, at aalelarverne er bundfiske, hvad der kanske ogsaa er 
grunden til, at de er fundne forholdsvis sjeldent og til, at deres sande 
natur saa længe har undgaaet naturforskernes opmerksomhed. Naar 
de, som tidligere nævnt, er tagne i havoverfladen, er dette kanske der¬ 
for at betragte som rent tilfældigt; de er fordrevne ved en strømsæt- 
ning eller lignende fra de vante tilholdssteder. Det kan dog være 
muligt, at enkelte aalearter en tid af sit liv fører en pelagisk tilværelse. 
Den almindelige aals larvestadium, mener Grrassi og Calandruccio 
at have fundet i den 8 cm. lange leptocephalus brevirostris. RAgtignok 
har de ikke kunnet forfølge metamorfosen af den, saaledes som ved 
de tre andre aalearter, men de har dog leveret fuldgode komparative 
beviser for sin paastands rigtighed. 
At leptocephalerne er aalelarver, skal være velkjendt blandt de 
sicilianske fiskere, i Oatania gaar saaledes larverne under navnet. 
„morenelle u eller smaa muræner. Naar Aristoteles, som tidligere nævnt, 
siger, at aalen udvikler sig af orrne, kan det godt være muligt, at 
han har havt en anelse om denne aalens udvikling, og at han med 
orme netop har ment leptocephalerne. Hvad der skulde tale for 
denne formodning er, at leptocephalerne i Palermo kaldes „lombrici“ 
eller „vermicelli di mare“ (smaa havorme). Skulde denne formodning 
være rigtig, har vi her atter en bekræftelse af det gamle ordsprogi 
intet nyt under solen. 
Mens laksen leger i det ferske vand og dens yngel vandrer ud 
til havet for der at udvikle sig, er det modsatte tilfælde med aalen. 
Dens leg og eglægning foregaar i havet, dens udvikling derimod i det 
ferske vand. Der er dog en del aal, som synes at tilbringe hele sit 
liv i havet eller det brakke vand; men disse aal synes ikke at opnaa 
