239 
overføring ved hjælp af fiskeædende fugle at være den oprindelige 
aarsag, og uagtet yngel neppe med sikkerhed er paavist i saadanne 
indsøer, synes det dog udenfor al tvivl, at de yngler her . . .“ Et 
end bedre bevis er det store træk af aaleyngel, som i juli og august 
gaar op i øvre Klaraelv; de kan ikke være udklækkede i havet uden- 
fbr Elfsborg, saameget mere som de er mange gange flere end de, som 
gaar forbi sluserne ved Troldbåttan. At aalen virkelig gyder i det 
ferske vand viser dog bedst et brev til et engelsk tidsskrift. Forfat¬ 
teren siger nemlig her b]andt andet: . . . „Strømmene var meget lav- 
vandede i juli. Jeg iagttog da, at aalene flokkedes om sand- og 
: grusbankerne i floden Slim, og jeg tænkte, at de var ifærd med at 
yngle. Jeg vilde have omtalt sagen for Dem, da De var her, dersom 
jeg ikke havde ønsket at være mere sikker; men sidste oktober fik jeg 
nogle faa mænd, og lod dem udgrave én af grusbankerne, hvor jeg 
.stadig iagttog aalene, og jeg fandt den aldeles fyldt med unge aal i en 
dybde af fra 6—15 tommer (90—225 mm.;; nogle af dem var neppe 
levende. Dette ændrer aldeles den tidligere opfattelse af aalene. 
Yor flodaals sædvaner er følgende: De kjønsmodne gyder i sommer- 
maanederne i flodernes sand- og grusbanker og vandrer ikke ned til 
brakvand for at yngle. Yngelen udklækkes i den kommende september 
og oktober, men den .blir under gruset paa legepladserne indtil den 
følgende april eller mai, hvilket afhænger helt af veirligets varme og 
Eulde. Vi har aldrig aalestimen eller yngelen til nøiagtig samme 
tid, skjønt vi undertiden faar den i april eller mai. De kjønsmodne 
aal skjuler sig, istedetfor at udvandre, i huller ved flodbredderne og 
under store stene, saasnart våndet blir koldt, og de blir der, indtil 
sommerens varme paany bringer flodvandets temperatur til at stige. “ 
I vore ferskvande lever der to aaleformer, en spidshodet og en 
bredhodet. Forskjellen mellem de to former sees bedst af hosstaaende 
figur (flg. 55), der viser hovedet af to bredhodede aal, den ene fra 
forsommeren (A), den anden fra høsten (B) og af en spidshodet aal 
fra høsten (0). Den bredhodede form har gul bug og sider, tynd hud 
og lidet udviklet muskulatur. Den kan være fed, men er ogsaa ofte 
mager. Den spidshodede aal er derimod altid.fed og muskuløs. Dens 
farve paa bugen og siderne er graa eller sølvhvid, som unge er dog 
ogsaa den gul. Den er en udpræget vandrefisk, det er nemlig den, 
som kaldes vandreaalen, fordi den søger ud til havet for at lege. 
