241 
paa grund af deres ringe størrelse i sammenligning med hunnernes. 
En forplantningsdygtig han blir nemlig kun 24—51 cm. lang — den 
almindelige størrelse er 40—50 cm. —, mens hunnen derimod kan 
opnaa en længde af 120 cm. Det samme forhold mellem de to kjøn 
findes ogsaa hos havaalen; hannen synes her ikke at være over 74 
cm., mens hunnen kan blive indtil 3 meter lang. 
Hannens generationsorganer, „lappeorganerne u , er ganske eiendom- 
meligt dannede, de ligner nemlig smale baand, hvis undre kant er af- 
delt i afrundede lapper; deraf navnet. Hunnens er ogsaa baandformede, 
men de er helrandede, krusede og meget brede, hvorfor de er lettere 
at erkjende. 
Det er imidlertid ikke nødvendigt at foretage en anatomisk under- 
søgelse for at kunne adskille de to kjøn. Med lidt øvelse kan man 
Fig'. 56. Aalehan (M) og hun (F). 
allerede af de ydre karakterer skille dem ad. Aalehannen (fig. 56 M.) 
har en smalere og fladere snude end en hun af samme størrelse (fig. 56 E), 
dens øine er mere frémtrædende og rygfinnen meget lavere end hun¬ 
nens. Denne har en tykkere, mere opsvulmet og mere fremstaaende 
underkjæve. Hannen udmerker sig ved en paafaldende broncefarvet 
metalglands, hunnen er derimod mat staalgraa. Denne dragt har for- 
øvrigt saavel hannen som hunnen kun i parringstiden. Vekstdragten 
er for begge kjøn gul; 1 ) den ligner meget den bredhodede aals farve. 
I vore zoologiske lærebøger lærer vi, at aalehannen ikke saaledes 
som hunnen er et vandredyr, men at den blot træffes i havet eller i 
flodmundingerne; kun af og til kunde den tage sig'en liden trip op- 
0 Naar der her og tidligere i artiklen er tale om „gul“ og „sølvh,vid“ aal 
etc., saa peger disse betegnelser selvfølgelig kun paa bugfarven, mens der bort- 
sees fra den mørkere rygfarve. 
16 
