242 
over floderne, Jakoby havde nemlig ved Comacchio seet lianaal sammen 
med bunnerne vandre ned over til havet. Rigtignok havde dr. Her¬ 
mes ved Cumlosen, 25 mil fra Elbens munding, fundet, at 5 pct. af 
de der af ham undersøgte aal var hanner. Dette fund blev imidlertid 
ganske overseet og betragtet som noget rent tilfældigt. 
Sommeren 1893 havde Eeddersen i opdrag fra „Dansk Eiskeri- 
forening“ at undersøge aalefisket i Grudenaa. Da han kom dertil i 
juni maaned, var allerede aalens vandring nedad mod havet i fuld 
gang. Der var imidlertid den eiendommelighed ved denne vandring, 
at det overveiende antal var smaaaal, 250—400 mm. lang. Ved 
nærmere undersøgelse befandtes omtrent 80 pct. af disse smaaaal at 
være hanner, som alle endnu var i sin gule vekstdragt. Parrings- 
dragten viste sig først en maaned senere, i midten af juli. Det kan 
ikke være en tilfældighed, at et saa stort procentantal af aalene er 
hanner; det viser snarere, at den tidligere antagelse, at kun hunnerne 
ndvikler sig i det ferske vand, er feilagtig. Eeddersen fandt en be- 
kræftelse herfor, da han i alle vasdrag, han senere besøgte, fandt 
aalehanner. 
Resultatet af Eeddersens undersøgelser er, at aalefaringen bestaar 
baade af han- og af hun dyr, og at begge kjøn vokser sig stor saavel 
i salt og brakt vand som i ferskt. Hanaalens træk til havet foregaar 
før hunnernes. Ved Grudenaa vandrede de fra midten af mai til midten 
af juli, mens hunnernes hovedtræk først begyndte i midten af august. 
Naar hanaalen begynder at vandre, har den endnu sin gule vekstdragt. 
Heri ligger muligens for en del grunden til, at dens vandringer i fersk- 
vandene hidintil er blevne overseede; da alle tidligere beskrevne han¬ 
ner helt fra Syrski’s var i parrings dr agt, har man fæstet sin opmerk- 
somhed for meget ved den og taget alle de „gule“ aal for hunner. 
Hvad der ogsaa har bidraget til, at hannernes træk er blevet 
ubemerket, er, at de er saa smaa, at de gaar gjennem de fleste aale- 
verker, kun i dem, hvis tremmer ikke bar et større mellemrum end 
6 mm., kan de fanges. Eiere steder sættes desuden aaleverkerne og 
aalekisterne kun for den store aal om høsten og vaaren, mens „smaa- 
aalen u om sommeren, selv om man kjender til dens træk, forsmaaes, 
fordi den er mindre værdifuld. James A. Grieg. 
