244 
han derimod et meget ringe antal traade, saa døde de straks, og det. 
endog om han istedetfor destilleret vand tog almindeligt kildevand. 
Nageli begyndte nn at undersøge, paa hvilke maader vand kunde 
blive giftigt i denne forstand (gjøres oligodynamisk), og dette førte 
ham til ganske uventede resultater. Metaller nemlig, som efter alle 
kemikeres mening gjaldt for at være fuldstændig uopløselige i vand, 
formaaede at gjøre det oligodynamisk. Til saadanne substantser, der 
formaar at meddele våndet oligodynamisk kraft hører først og fremst 
metallerne: kobber, jern, sølv, guld, bly, zink og kviksølv. 
Der opstilledes en række glas, der alle indeholdt den samme 
vandmængde. Derpaa kastede man i de forskjellige glas 1, 2, 3, 4, 8 
guldstykker og bragte derpaa spirogyratraade ned i glassene. Alle 
glas befandt sig nøiagtig under samme lys og varmeforholde. Fra 
tid til anden undersøgtes traadene, og det viste sig, at de døde desto 
hurtigere, jo flere guldstykker der laa i våndet. 
Men ligesaa let, som det er, at gjøre destilleret vand oligodyna¬ 
misk, ligesaa let er det ogsaa at neutralisere det igjen. Man behøver 
blot at kaste noget svovlpulver, mel, cellulose, silke eller uld, ja selv 
parafin i våndet, forat gjøre det fuldstændig giftfrit. Endnu mere 
indviklet syntes sagen, da man opdagede, at spirogyratraadene alene, 
naar de kun var tilstede i tilstrækkeligt stort antal, var istand til at 
neutralisere oligodynamisk vand, hvilket stemmer med den iagttagelse, 
at et stort antal traade i et ikke altfor stort kar trives fortræffeligt, 
mens et mindre antal gaar tilgrunde i et stort kar. 
Ved videre eksperimenter kom Nageli til det interessante resultat, 
at de anvendte glaskar ogsaa spiller en rolle. Efter mangfoldige for- 
søg viste det sig nemlig, at de fleste af de kar, i hvilket der en gang 
havde ligget metal, fremdeles besad evne til at gjøre rent vand giftigt, 
og det efter maaneders forløb, trods udvaskning, og at spirogyratraa¬ 
dene altid døde først paa det sted, hvor metallet havde ligget. 
Vi skal forbigaa de mange mislykkede forsøg paa at forklare 
disse gaadefulde fænomener og straks give den rigtige forklaring. 
Vandets giftighed frembringes naturligvis af, at der virkelig opløses- 
minimale mængder metal i våndet. Det sidstnævnte fænomen, at kar¬ 
ret i lang tid formaar at forgifte rent vand, forklarede Nageli paa 
følgende maade: Metallet opløser sig lidt efter lidt i våndet, men 
endel af den opløste substants slaar sig ned paa karrets vægge, især- 
