245 
deleshed naar opløsningen er mættet, og saaledes kan altid nye mæng- 
der metal opløses, idet det metallag, som afsætter sig paa væggene 
stadig fortykkes. Slaar man nyt vand i karret, saa er metalskiktet 
paa væggene tilstrækkeligt til at forgifte våndet. Denne forklaring 
bekræftedes af erfaringen, thi vaskede man karret med en syre, der 
opløste vedkommende metal, saa tabte karret sin evne til at forgifte 
rent vand. 
Nu kan vi ogsaa forstaa den rolle, som uopløselige substantser 
f. eks. silke, uld, svovl, spiller, idet de neutraliserer det forgiftede 
vand. Deres nærværelse forstørrer nemlig den overflade, hvorpaa de 
uendelig smaa metaldele kan slaa sig ned. Med hensyn til collo'idstof- 
ferne, albumin, dextrin, gummi o. s. v., der ogsaa formaar at hæve 
vandets giftighed, saa antog Någeli, at de ikke opløstes saaledes som 
f. eks. sukker og salt, men i form af uendelig smaa krystaller, der 
svæver frit omkring i våndet, og paa hvilke de smaa metaldele kan 
fin de leilighed til at slaa sig ned. Og endelig forklares den kjends- 
gjerning, at spirogyratraade i meget stort antal formaar at modstaa 
vandets virkninger, ganske simpelt derved, at metaldelene fordeler sig 
i saa ringe mængde paa det store antal planter, at det bliver uden 
indflydelse paa planternes sundhed. 
Moralen af det hele er, at vand og vand er to ting. Kj ender 
man vandets oprindelse,. saa kan man ogsaa angive, om det vil være 
giftigt eller ikke. Våndet i kilder, floder og søer er giftfrit, uagtet 
de dog kommer i berørelse med metaller; thi det træffer paa sin vei 
saa mange uopløselige stoffer, hvorpaa de opløste metaller kan afsætte 
sig, at det selv efter en sterk forurensning vil være fuldstændig neu- 
tralt efter at have tilbagelagt faa kilometer. 
Enhver kan, idetmindste i byerne, af den samme vandledning tappe 
giftigt og neutralt vand. Lader man nemlig kranen staa en tid lukket, 
saa vil det første, som tappes være forurenset med bly- og messing- 
dele, mens det senere afløbende vand ikke har faaet tid til at mætte 
sig hermed. Det kan altsaa ikke forundre, at saakaldet destilleret 
vand aldeles ikke er kemisk rent, men ofte kan virke meget kraftig 
oligodynamisk, da destillerkarrene jo bestaar af metaller. 
Med hensyn til den videnskabelige betydning af disse Någelis 
resultater, saa siger det sig selv, at denne store følsomhed hos spiro- 
gyratraadene kan'blive til stor nytte for kemikeren; det giver ham jo 
