248 
vinteren. De synes at forekomme hyppigere om dagen end om natten. 
Dog kan det hende, at de om natten oftere nnddrager sig iagttagelsen. 
Det er sandsynligt, at kuglelynet er’ et hyppigere iænomen, end man 
tænker. 
Det kan maaske være af interesse at læse et par beretninger om 
forekomsten af kuglelyn, og derfor hidsættes her et par saadanne. 
Hr. overførster M e h 1 fra Mochenthal, Elungen, fortæller: I 
slutningen af juni 1874 var jeg omtrent ved nitiden om aftenen paa 
hjemveien efter en meget varm jagtdag. Da overraskedes jeg af et 
meget heftigt tordenveir, for hvilket jeg flygtede hen til en gammel 
skovhytte, der laa lige ved chausséen. Mens uveiret rasede paa det 
heftigste, bemerkede jeg kugler af blaalig farve, der rullede hen over 
veien og opløste sig i funker under en knistrende larm. Størrelsen 
var omtrent som en keglekugle. De sprang ofte itu i min umiddel¬ 
bare nærhed uden noget knald, men med en saa blændende glands, at 
jeg momentant blev aldeles blændet. Hastigheden var ikke meget 
stor, og alle rullede i samme retning nøiagtig følgende veien med for- 
skjelligt mellemrum, ofte saa raskt paa hverandre, at jeg i løbet af 
en halv time talte 25—80 saadanne kugler. Uveiret havde sat sig 
fast over et skovkompleks og rasede der med frygtelig heftighed i 2 
timer. Kuglelynene viste sig straks i begyndelsen, mens regnet flød 
i strømme, og mens almindelige lyn uafbrudt slog ned fra alle kanter 
ofte i min umiddelbare nærhed. Da jeg ikke vovede at betræde veien 
paa grund af kuglelynene, blev jeg der til uveiret omtrent kl. 11 om 
natten havde raset fra sig og var glad over at slippe derfra med 
helt skind. 
En af de merkeligste beretninger om kuglelyn indeholdtes i en 
meddelelse, som B ab in et den 5te juli 1852 gjorde til videnskabs- 
akademiet: I nærheden af Val-de-Gfråce i et hus i gaden Saint- 
Jacques boede en skrædder. Han havde neiop endt sit maaltid, og 
sad endnu ved bordet. Efter et meget sterkt tordenskrald saa han 
pludselig en med papir overklæbet ramme, der lukkede kaminen, falde 
ned ligesom ved et ikke meget sterkt vindstød, og en ildkugle saa 
stor som et barnehoved kom ganske langsomt frem af kaminen og 
svævede sagte i ringe høide over gulvet hen gjennem værelset. Efter 
haandverkerens udsagn saa den ud som en ung middelstor kat, der i 
sammenrullet tilstand bevæger sig afsted uden at støtte sig paa 
poterne. Den syntes at være mere glimrende og lysende end hed, og 
