249 
lian havde heller ingen fornemmelse af varme. Kuglen nærmede sig 
hans fødder ligesom en ung kat, der vil lege og er vant til at gnide 
sig op efter benene. Skrædderen drog dog sine fødder til sig og 
nnder flere forsigtige. men som han siger, stedse langsomme og rolige 
hevægelser undgik han at komme i berørelse med meteoret. I flere 
minuter svævede det omkring den siddende skrædders ben, mens denne 
betragtede det opmerksomt i en noget foroverbøiet stilling. Efterat 
have udført nogle bevægelser i forskjellige retninger, uden dog at for- 
lade midten af værelset, hævede kuglen sig vertikalt op i høide med 
.skrædderens hoved, mens denne forat undgaa en berøring og for sam¬ 
tidig ikke at tabe fænomenet af syne, rettede sig op og lænede sig 
tilbage i stolen. Da kuglen havde naaet en høide af omtrent 8 fod, 
forlængede den sig noget og strakte sig i skjev retning henimod et 
hul, der var anbragt omtrent 3 fod over den øverste kamingesims. 
Dette hul tjente til at optage røret fra en ovn, som skrædderen brugte 
om vinteren. Men lynet kunde, som han udtrykte sig, ikke se hullet, 
•da det var lukket med overklæbet papir. Alligevel gik kuglen ret 
paa hullet, skar papiret væk uden forresten at skade det og steg op 
i skorstenen. Alle disse bevægelser foregik med temmehg stor lang- 
somhed, og da den naaede udgangen af skorstenen, der laa mindst 20 
meter over grunden af huset, hørtes en frygtelig eksplosion, der øde- 
lagde en del af skorskenen og kastede stumperne ned i gaarden. 
Taget paa flere mindre bygninger blev indslaaet, men ellers skede 
ingen skade. Kuglens glans havde aldeles ikke været blændende, og 
■den syntes heller ikke at have havt nogen tilbøielighed til at følge 
ledende legemer og luftstrømninger. 
Meteorologerne har længe været i forlegeuhed med forklaringen 
af dette fænomen. Der gaves jo nemlig hverken i naturen eller blandt 
fysikalske eksperimenter analoge fænomener, der kunde bidrage til op- 
klaringen af disse gaadefulde naturfremtoninger, saaat den videnskabe- 
lige forskning fra først af indskrænkede sig til at prøve tilforladelig- 
Aeden af meddelelserne. 
Da der ingen grund var til at tvivle paa troværdigheden af mænd 
som Arago, Babinet, Tait, Jamin o. fl., der refererede beret- 
ningerne, saa kunde kun det spørgsmaal opstaa, om det ikke kunde 
bero paa subjektive bedrag hos de umiddelbare iagttagere; denne ind- 
vending vilde sikkerlig være af en vis vegt,’ hvis det altid kun var en 
