258 , 
denne, i ganske faa tilfælder paa den modsatte side af himmelen, en¬ 
kelte skyer eller en samling af skyer, lysende med alle solspektrets 
farver. Nogen bestemt stilling af disse farver i forhold til solen har 
man hidtil ikke kunnet udfinde. Skyerne ligner ofte cirrus eller fjær- 
skyer, de høitsvævende tynde skyer, der bestaar af isnaale og svæver 
i en høide af henimod 10 kilometer over jorden. Enkelte skyer er 
i midten hvide, betegnes undertiden som ,,vatrede u og har paa dele 
af sine render eller rundt omkring spektralfarver. Sommetider ligger 
saadanne farvede render i næsten horizontale rader. Naar synet er 
pragtfuldt, sees hele skyer med nogenlunde jevnt farvet flade og regn- 
buefarver paa alle render. Disse er ofte uregelmæssige, men ofte 
har de form af en skjæv firkant med den lange axe vandret eller 
lidt skraa. Man kan i saadanne tilfælder mangen gang være tilbøielig 
til at sammenligne deres form med et øie. Himmelgrunden mellem saa¬ 
danne sterkt farvede og lysende skyer har jevnlig en eiendommelig 
fremmed farvetone, graabrun, blaahvid, „opaliserende u , grøn, der fra 
horizont.en lidt efter lidt taber sig mod zenit og efterhaanden gaar 
over i det almindelige himmelblaa forsaavidt som dette overhovedet 
findes rent. Naar der staar pragtfulde farvede og skinnende „øine“ paa 
en saadan jevn farvet kimmelgrund, er man ganske i tvivl, om man 
skal sige, at skyen er en aabning i denne grund, eller om den er bag 
samme, eller om den er foran. Enkelte gange sees, lodret under eller over 
solen, en del af randen af en saadan sky lyse med en sterk glans som 
en bisol. Earverne i perlemor sky erne er undertiden stadige i nogen tid, 
men ofte forandrer de sig hurtigt og sterkt, ligesom skyernes form og 
størrelse. Naar de kommer i stillinger, saaledes at vinkelafstanden 
mellem dem og solen bliver større, taber ofte farverne sig, og skyerne 
bliver hvide. En god beskrivelse af perlemorskyer, seet 3die juledag, 
1881 i Christiania, har dr. H. Reusch givet i „Naturen“ for 1882 
side 15. 
Perlemor skyernes høide over havet. 
kan beregnes, naar man af iagttagelser kjender deres sted paa him¬ 
melen (høide og azimut) og det klokkeslet, da de forsvandt om 
aftenen ved at gaa ind i jordskyggen (eller kom frem af jordskyggen 
om morgenen). Den kan ogsaa beregnes, naar to iagttagere har seet 
samme sky fra to forskjellige steder paa jorden, der ligger tilstrække- 
ligt langt fra hverandre, og observeret fra begge steder dens plads 
