265 
vinteren er over 80 %) faar jeg en forskjel af 25 procent, som luften 
er for tør. 
Altsaa: Paa de dage, vi ser perlemorskyer, bliver luften i Chri¬ 
stiania meget varm og meget tør for aarstiden. De friske og sterke vesten- 
vinde, der kommer fra det norske hav, afgiver sin nedbør paa vestsiden, 
overskrider det sydlige Norges fjeldmasser og kommer ned til Christiania 
som ægte føhnvinde. 
Den 19de december 1892 var der ingen føhn i Bjelland. Tem¬ 
peraturen var synkende, vinden NW. med friske byger og snebyger 
om formiddagen. I Christiania steg temperaturen fra — 0°7 (den 
17de december — 10°9) til -|~ 2°6 (middelmaximum er — 2°2) og den 
relative fugtighed gik ned til 50 %. 
Føhnvinden i Christiania er betinget af stedets beliggenhed. At 
den optræder saa udpræget paa samme tid som perlemorskyerne, er 
et interessant sammentræf af naturbegivenheder af høist forskjellig art 
og i høist forskjellige høider. Det fælles tilknytningspunkt ligger for¬ 
modentlig i de fremherskende vinde. 
Perlemorskyernes lys og farver. 
Optegnelser fra Christiania viser, at der er et bestemt forhold mel- 
lem de perlemorfarvede skyers stilling paa himmelen og solens. Denne 
danner paa en vis maade midtpunktet for det hele natursyn. Det sees 
for det meste paa den kant af himmelen, hvor solen staar, saavel i 
nærheden af solen, som længere fra solen, over, under, tilhøire, til- 
venstre for denne. Nogle faa gange er perlemorskyer seet ogsaa 
paa den modsatte side af himmelen. Vinkelen mellem linien til en 
perlemorsky og linien til solen (solstraalens afbøiningsvinkel) er 
fundet fra 4 grader til 40°, og fra 144° til 166 grader, den sidste 
gruppe altsaa paa den modsatte side af den, hvor solen staar. Det 
hul, der er imellem 40° og 144° i afbøiningsvinklerne er, hvis frem¬ 
tidige observationer ikke udfylder det, merkværdigt, det indbefatter 
vinklerne paa begge sider af en ret Ankel (90°) fra solen. 
Vi kjender adskillige lysbilleder fra himmelen, frembragte i atmos¬ 
færen, som vi kan forklare ved lyslærens hjelp. Regnbuen med 
dens overtallige farvebræmme paa indersiden skyldes solens (eller 
maanens) straalers brydning og reflexion i regndraaberne og derpaa 
følgende interferents. De smaa farvede ringe om sol og maane 
skyldes lysets „bøining‘ ; ved dets gjennemgang mellem vanddraaberne 
