272 
undersøgelse viser en mængde yderst smaa haar, der er spredt ud 
over overdåden, og fordelte • paa en meget ligelig og regelmæssig 
maade. Der findes ogsaa større haar langs ribberne, der maaske 
gjør tjeneste som føleredskaber. 
Eluerne kan bevæge sine vinger med en saa forbausende hurtig- 
hed, at der fremkommer en meget let opfattelig musikalsk tone. Man 
har forsøgt at bestemme svingningernes antal i sekundet ved at iagt- 
tage tonhøiden. Den sædvanlige tonhøide i en dues summen svarer 
til E eller E, og det tilsvarende antal svingninger ligger saaledes mel- 
lem 320 og 350 pr. sekund. Den karakteristiske summen hos en 
spyflue skyldes dog hverken vingernes svingninger eller gnidningen af 
forskjellige legemsdele mod hverandre ligesom græshoppens „sang“. 
L a n d o i s har nemlig opdaget, at bryststykket af en spydue vedbliver 
at summe med uformindsket styrke, efterat saavel hoved og bagkrop 
som vinger og ben er fjernet. Det syngende organ er forbundet med 
bryststykkets aandehuller, og den haarde, skarpe klangfarve lader 
umiddelbart formode, hvad der ogsaa i virkeligheden er tilfældet, at 
den frembringes ved svingninger af haarde solide legemer. Imellem 
aandehullerne og hovedluftrørstammen bednder sig nemlig en halv- 
kugleformet hulhed, hvori der er nogle haarde kitinfremspring, der 
som man tror, ved sine svingninger frembringer lyden. 
I nær forbindelse med vingernes betydelige styrke staar den sær¬ 
egne udvikling af bryststykket, der er saa karakteristisk for de tovin- 
gede. Dette bærer hos alle insekter vingerne. Hos fluerne er ikke 
de fornemste brystmuskler fæstede til selve vingerne, men gaar fra 
den ene væg af bryststykket til den anden, saaat vingernes svingende 
