276 
Der staar nu tilbage at undersøge spyfluens hoved (fig. 62). Dette 
er en bred triangelformet plade, der er fæstet til bryststykket ved en saa 
tynd stilk, at hele hovedet let kan dreies om en vinkel større end 90 
grader til hver side. Af den grund hænder der ofte ved døde og 
tørre eksemplarer et for samlere meget uvelkommet uheld, idet et stød 
eller en rystelse kan skille hovedet fra kroppen og saaledes ødelægge 
eksemplaret. Under mikroskopet ser hovedet virkelig smukt ud, især- 
deleshed, naar det betragtes i reflekteret lys; den masse detailler, den 
fine bygning af flere dele, og den smukke farvekombination, alt til- 
sammen danner et hele, som blot kan vurderes ved en langvarig og 
opmerksom undersøgelse. Paa hver side af hovedet og næsten ganske 
bedækkende dette sidder de store sammensatte øine; deres farve 
varierer fra lyserød til mørkebrun, og skyldes et farvestof, der skinner 
igjennem den gjennemsigtige hornhinde. Bagtil er de smukt omrandede 
af en sølvhvid „loddenhed“. De meget talrige og fordetmeste seks- 
kantede facetter kan kun skjelnes ved hjælp af en loupe og da blot 
i god belysning. Deres form sees bedst ved at tage bort den 
gjennemsigtige hornhinde og undersøge dem i gjennemfaldende lys. 
Porholdet mellem øinenes og hovedets flade er forskjellig hos begge 
kjøn. Hos bannerne strækker øinene sig længer henimod ansigtets 
centrum end hos hunnerne, og hos nogle fluer, f. eks. den mindre 
husflue (h. canicularis), berører hannernes øine hinanden foran, mens 
de hos hunnerne er adskilte. Pluer, hvis øine mødes paa denne maade, 
siges at være holoptiske (heløiede)., 
Paa toppen af hovedet eller kronen, som det kaldes, findes et 
lidet ophøiet parti, hvori der er 3 skinnende halvkugleformede knapper 
af en rubinrød farve. Disse er de enkle eller usammensatte øine 
(oceller). De danner hjørnerne af et triangel med spidsen vendende 
fortil, en anordning, der stemmer overens med forholdet hos bierne, 
hvepserne og andre aarevingede insekter. I trianglets centrum staar 
to kraftige mere eller mindre stive børster, der ligesom bueskytter 
øinene, og andre, endnu større haar, det ene efter det andet til 
begge sider, dannende begyndelsen til 2 rækker, der løber ned over 
ansigtet. En sand skov af meget mindre haar findes meilem de enkle 
øine, og danner ligesom en slags underskov mellem de større. Da de 
let brækkes af, kan man blot se dem fuldstændige paa forholdsvis nye 
eksemplarer. Det er ganske merkeligt, at de større haar er fordelt 
paa en saa konstant maade, at man har givet dem særegne navne. 
