277 
Der findes flere fluer, der ganske mangler disse børster, og det har 
været fremhævet, at de fluer, hos hvem de findes, flyvér meget mindre 
forsigtig end de, som mangler dem; i denne forbindelse kan vi gjøre 
opmerksom paa den hovedkuls maade, hvormed en spyflue styrter 
afsted, ofte kylende sin krop med stor voldsomhed mod vinduesruderne. 
En flue, der mangler børsterne, vilde derimod gaa frem mere forsigtig. 
Det bedste eksempel herpaa kan man se i de smukke gulstribede 
„hvepsefluer“ ( syrphidæ ), som de ofte kaldes, og som morer sig med 
at flyve omkring blomsterne. De formaar at holde sig ubevægelig 
paa en plads i luften, idet de udfører overordentlig hurtige sving¬ 
ninger med sine vinger, hvilket giver dem udseendet af et skarpt be- 
grænset mørkt legeme, omgivet af en taageagtig glorie. De fluer, 
som mangler børsterne, bruger sjelden sine ben til bevægelse; de mere 
flyver end gaar fra sted til sted; mens fluerne med børster bruger 
sine ben ligesaa ofte som vingerne, og løber saaledes større resiko 
for sammenstød med andre gjenstande, end de gjør, hvis tid hoved- 
sagelig anvendes paa vingerne. I betr,agtning heraf har man formodet, 
at børsterne er beskyttelsesredskaber og tjener som en slags stødpude 
i tilfælde af sammenstød. Hvad man nu vil tænke herom, saa til- 
kjendegiver baade det konstante antal og anordning af børsterne hos 
de arter, hvor de findes, at de har en vigtig opgave at udføre i 
insektets liv. 
Hvert af følehornene (antennerne) bestaar af 3 led, hvoraf de to 
nederste er korte og koniske, mens det yderste er meget længer end 
de to andre og cylindrisk. Nær enden af det sidste led og nærmest 
hovedet udspringer under en vinkel et fjerlignende tilhæng bestaaende 
af to eller tre korte led med en i spidsen siddende lang børste, besat 
med to rader mindre haar. Denne slags følehorn, nemlig tre led med 
et haar i spidsen er en almindelig type blandt en stor afdeling af de 
tovingede, nemlig hos dem, som paa grund af den ringe længde af 
dette organ kaldes de korthornede (brachycera), mens den anden afde¬ 
ling, de traadhornede ( nemocera ), til hvilke blot myg og moskitoer, 
myhanker etc. hører, har antenner af den sædvanlige haarlignende 
type. Hos spyfluen er det yderste led af følehornene usædvanlig stort 
og staar sandsynligvis i forbindelse med den vidunderlig skarpe lugte- 
sans, der udmerker denne art. Leddets hele overflade er bedækket 
med smaa bitte haar, og mellem disse er huden bedækket med et 
enormt antal smaa, tydelige flekker, hvoraf der efter Lowne skal 
